Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Výborně, bezva nápad.
Sejdeme se v kanclu,
řekneš mi o dalších možnostech, kdyby tě ještě něco napadlo, jo?
Super, tak zatím.
ÚKOLY: 1) PERMICE NA BAZÉN
2) WEBOVKY MANUEL 3) VYMALOVAT POKOJ
Eliso?
No?
Můžeš na vteřinku?
Už jdu.
Copak?
Rozlousknul jsem to.
- Sleduj. - Za pět minut musím jít.
Roh pro nás, kope Ruzzetti.
Nastoupíme k vápnu jako vláček.
- To se smí? - No jasně.
Výkop.
Rullo útočí na první tyč, Chiodelli na druhou,
dva uprostřed si hlídaj středový obránce…
A kdo zůstane uprostřed úplně sám?
- Tasselli. - Tasselli!
Totální lopata, ale náš nejlepší hlavičkář.
- No nejsem génius? - Nebudou to čekat.
To teda ne. Dáme góla a já pozvednu Italskej pohár!
- Ty blázne! Sundej mě. - Italskej pohár!
Když vyhrajem, dostaneš dárek. Co bys chtěla?
Vždyť ti to říkám už měsíc. Abys to tady vyklidil.
- Co to udělat dneska? - Mám trénink.
Až večer.
Tak mě napadlo, co ten pokojíček udělat vedle?
Vždyť je tam okno do ulice a tady do zahrady.
Tak se sem bude chodit dívat.
No tak. Mám tady pracovnu a svoje věci.
- Pak si přijde dítě a všechno zabere. - Proč to pořád odkládáš?
Život jde dál, věci se mění, to je normální.
Tak mě nech pro jednou rozhodnout. Schválně jak se ti to bude líbit.
- Máš pravdu. - Dík.
- Příště rozhodneš ty. - Tak jo.
Ale teď mi uvolni aspoň stěny, ať tady můžu vymalovat.
- Musím říct: „Tak jo“? - Jo.
- Tak jo. - Dík.
- Nech toho. - Řeklas pět minut.
Už uběhly.
Příjemnou zábavu.
Ty se nikdy nevzdáš, co?
Říkala jste, že pan Giovanni hodný, ale on na mě zlý.
Proč tě vyhodil, Gazime?
Prý jsem pomalý, ale já dělám víc než ostatní.
Tak jo, uděláme to takhle.
Najdeme ti brigádu, abys vyšel do konce měsíce.
A až najdu něco nastálo, dám ti vědět.
Platí?
Dej si.
Hezky se nadechněte.
Zadržte.
Vydechněte.
- Vteřinku. - Děje se něco?
- Omluvte to čekání, Eliso. - Jak to vypadá?
Jen malé natržení placenty, ale vody máte dost,
placenta je v dobré poloze a krvácení už ustalo.
Nebojte, holčička je v pořádku.
Holčička?
- Ano. Oni vám to neřekli? - Ne.
- Budete mít holčičku. - Páni.
V to jsem doufala.
Mít dceru.
Je tu ale jiný problém.
Týká se vás.
Udělali jsme nový ultrazvuk…
dvakrát… a nařídil jsem biopsii.
Biopsii?
Máme…
podezření na rakovinu.
Vybrala jste si, paní?
Paní?
Tuhle.
Ale svou dceru uvidím, viďte?
Že uvidím svou dceru?
Ještě něco?
Ne.
Sesuv půdy zavalil farmu, jejíž obyvatelé museli utéct,
zatímco se snažili zachránit dobytek.
Rok 2001 sužují přívalové deště, jaké jsme nezažili nejmíň pět let.
Sesuv půdy zavalil farmu, jejíž obyvatelé museli utéct,
zatímco se snažili zachránit…
VÍTEJ ANNA – 21,8.2001
Aničko.
Anno. Ahoj.
Ahoj Aničko.
Tady! Poběž ke mně!
Raz, dva, tři!
Výborně!
Šikovná!
Hodně štěstí, zdraví…
Anna…
Tak co je? Nechceš to otevřít?
- Má ti dědeček pomoct? - Nech toho.
No tak.
No tak, na co čekáš?
Já nechci.
Tak to pak otevřeme spolu, sami dva?
Stejně vím, co to je.
Já taky, ale děti si myslej, že ti maminka darovala skříň.
A když to otevřeme, tak určitě puknou závistí.
- Tak jo. - Dobře.
Zahraj nám něco, Aničko.
Do toho, Aničko.
Můžu něco zahrát?
No jasně, Lorenzo, do toho.
Zahrajete nám něco spolu?
- Au! - Anno! Pojď sem!
Já žádný piáno nechci!
Díky moc, Alberto. Ještě jednou se omlouvám.
Neřeš to, buď v klidu. Nenervuj se.
Nechceš, abysme si s ní promluvili?
Už zase začínáš? Řekl, že se o to postará, tak ho nech.
Hlavní ji nehubuj, byla to jen otázka času.
Vždyť byla až doteď hodná, chuděrka.
To jo.
A ty taky.
- Elisa by na tebe byla pyšná. - Tak pojď.
Anička je v domě sama.
Anno?
Slez.
Okamžitě slez, je to nebezpečný!
Dej mi ruku, pojď dolů!
Proč jsi taková?
Už nechci dárky od mámy.
Poslyš.
Maminka…
odjela na dalekou cestu.
Lžeš.
Ale není to daleká cesta do vesmíru.
Je to daleká cesta v čase.
Víš?
Umřela.
Pojď k tátovi.
- Co to děláš? - Salto pozadu.
Odsud jsem ho nikdy nedělala.
Poradil mi to Roberto. To dáme.
Tak pojď.
Noha.
Co blbne?
- Ruce. - Angelico!
Anno!
- Raz… - Okamžitě slez!
- Holky! Angelico! - Dva…
- Tři! - Stop!
Panebože.
Jak je na tom?
Díky bohu dobře.
Mohla si zlomit páteř.
Tvoje dcera taky.
Vyhodíš ji?
Udělala to schválně.
Nemám na vybranou.
Byls taky trenér, tak to znáš.
Má narozeniny.
Špatně to nese.
V autě se nekouří.
- Odkdy? - Ode dneška.
Vy jste mi udělali výzdobu?
Copak mi je kurva šest?
Hele…
Proč nepozveš kámošku z bazénu?
- Aspoň se jí omluvíš. - Není to kámoška.
Kamarádíš vůbec s někým? To by mě fakt zajímalo.
- Od tebe to sedí. - Tak hele! Něco ti řeknu.
Myslíš, že jsi jediná, kdo trpí? Myslelas někdy na mě, na dědu s babičkou?
- Mohls klidně začít znova. - Snažil jsem se.
Ale mámě se žádná nevyrovná.
- Neopovažuj se o ní mlu… - Sám toho máš po krk.
Každej rok ty stupidní dárky. Na co?
- Máma to tak chtěla. - Jenže tady není!
- A nikdy nebyla! - No a co?
- To chceš bejt celej život nasraná? - Lepší než věřit na duchy.
Tak hele. Půjdeš dovnitř, pozdravíš, otevřeš poslední dárek od mámy,
koukej se kurva usmát, a pak si dáme dort, jasný?
Hezky zvesela, jako šťastná rodinka.
Jo.
Hezky zvesela.
Jako šťastná rodinka.
Hi, darling!
Co mu je?
Jdeš?
- Vyhoď to cigáro a… - Polibte mi všichni prdel!
- Kam to bude? - Přijde na to.
Kam jedeš?
Kousek odsud je skvělá hospoda, nezajdem?
- Beru. - Tak jo.
Miláčku, schůze s klientem se protáhla,
přijdu pozdě, tak mě nečekej, jo?
Miluju tě. Pa.
- Tak co? - Všechno cajk?
Jo. Našel jsem…
penízek pro štěstí.
Barva nic moc, ale je výborný…
Kolik ti je?
- A tobě? - Hádej.
Čtyřicet.
Třicet devět.
Čtyřicítku mám za týden.
Jaks to uhodla?
Vypadáš na čtyřicet.
To je fér.
Zato já mám narozky dneska.
Tak to musíme oslavit.
- Oslavíme to. - Není co slavit, věř mi.
Proč?
Protože mi dneska taky umřela máma.
Dneska?
Ne.
Když jsem se narodila.
Ani mě neviděla.
Ale…
nikdy nezapomene na posranej dárek k narozkám.
Děláš si srandu?
To snad není možný.
Takže…
tvoje máma byla Elisa, Alessiova žena?
A ty seš jako kdo?
Walter. A ty budeš Anna.
Alessio byl můj fotbalovej trenér.
Chodíval jsem k vám na návštěvu, i na tvoje první narozky.
To musela bejt fakt zábava.
Ví táta, že seš tady?
Ode dneška jsem plnoletá. Jestli mě chceš píchat,
nemusíš si mu dovolovat.
Jaký píchat? Co to sakra meleš?
- Pojď, hodím tě domů. - Nesahej na mě.
Mám zavolat tátovi?
Hleď si kurva svýho!
- Zavolám tvýmu tátovi. - Co děláš?
- Volám tvýmu tátovi. - Ty vole!
Čau Alessio, tady Walter.
Hele…
Anno!
- Anno! - Co je, vole?
Anno!
Anno! Stůj!
Ne!
Moje motorka!
Stůj! Kurva!
Stůj!
Zastav!
Co to kurva děláš?
Zastav!
Stůj!
Kam sakra běžíš?
Jsi v pořádku?
Vnímáš mě? Není ti nic?
Kde ses tady vzala? Neviděla jsem tě, neubrzdila jsem to.
Můžeš vstát?
Jsi v pořádku?
Jo, nic mi není.
Proč tak blbě přecházíš? Mohla jsem tě zabít!
- Ukázala jsem ti. - Vždyť jsme na hlavní a je úplná tma.
To mi ještě scházelo.
Vezmu tě do nemocnice.
Nic mi není.
- Nemůžu tě tady nechat. - Nechci do nemocnice.
- Kam mě vezeš? - Prozatím k sobě domů.
Bydlím tady kousek. Pak uvidíme.
- Tady bydlíš? - Jo.
Tak pojď!
Dělej!
- Co je s tebou? - Motá se mi hlava.
Pojď dovnitř.
Naleju ti vodu.
Na.
Usuš si vlasy.
Sundej si to.
Ježiš. Bolí to?
Vydrž.
KVĚTEN 2001
- Ty seš těhotná? - Jo.
Jak se jmenuješ?
Elisa. Posaď se.
Ukaž.
Co to je?
Promiň, to je aceton.
Pálí to?
Co myslíš?
Pojďte.
Takhle, roztáhněte to.
Eliso?
Kdo to je?
Čau.
Ve Florencii na nás nikdo nepřijde, tak si zafandíme aspoň sami.
- Hezký. - Čau Eliso.
- Čau Eli. - Čau.
Chlapi, pro dnešek končíme. A vy dva koukejte jít spát.
- Dobrou. - Čau.
Čau lásko.
Co je?
No…
Srazila jsem holku.
- Cože? - Nic jí není, aspoň myslím.
- „Myslíš“? - Jen pár škrábanců.
Vzalas ji do nemocnice?
Ne. Je v obýváku.
V obýváku?
Jsi v pořádku?
- Jo. - Dobře.
Čau.
Jsem Alessio, těší mě.
Anna.
Jsi v pohodě?
Nebolí tě ta ruka?
My se známe?
Pochybuju.
- Jsi mi nějaká… - Musím na záchod. Promiňte.
- Záchod pro hosty je dole. - Mám radši ten druhej.
Jak o něm ví?
ČEKÁME MIMINKO
- Nechceš se jít podívat? - Co já vím.
- Hele, klídek, vždyť o nic nejde. - Jsem od sedmi na nohou.
Ještě jsme nevečeřeli a nahoře nějaká neznámá…
Čau.
Ještě to není hotový, ale jestli máš hlad…
Máme tohle.
- To je dobrý. - Jsou vynikající. Domácí specialita.
Věř mi.
- Dobrý. - Chceš hodit domů?
Nejsem místní.
A jak ses sem teda dostala?
Jedu…
- navštívit mámu. - Chceš k ní hodit?
Ne!
Protože…
je v nemocnici.
Dneska ji odvezli…
Aha. To je mi líto.
- Máš kde přespat? - Zatím ne.
Kde máš tátu?
Hodně cestuje.
Co vím, tak byl naposled v Africe.
- Jižní. - Až tak?
- Ale je to doba, třeba už je jinde… - Jasně.
Už to vaří.
- Co kdyby spala u nás? - Cože? Ne.
Hodíš ji do hotelu?
Do hotelu? Vždyť je pořád v šoku, Eliso.
Nechci ji vyhazovat.
Jak myslíš.
Ustlal jsem jí na gauči.
Dobře.
Ráno ji hodím do nemocnice.
Neříkals, že vyrážíte v osm?
Vezmu ji tam cestou do práce.
Napadlo mě, že když nemůžeš jet se mnou…
mohla by sis aspoň oblíknout tohle.
Co je?
Co jsem řekl?
Nic.
Eli.
Neděs mě.
Je krásný, určitě si ho oblíknu.
Poslyš, Eli.
Těch pár dní, co tady nebudu…
co někomu zavolat, aby ti přišel pomoct?
A s čím?
Se vším. Aby tě vozil, bral tě na nákup… Nechci tě nechat samotnou.
- Nepotřebuju chůvu. - To přece neříkám.
Popros nějakou kámošku. Patrizii, Marianu, nebo koho chceš.
Ježiš, Alessio.
Co je na tom špatnýho?
- Už jsem řekla. - Tak tys řekla.
- Co tvá sestřenice? - Nech toho.
Když budu chtít, tak ji zavolám.
Dobrý ráno.
- Brýtro. - Ahoj.
- Udělala jsem kafe. - Díky.
Tak jo.
- Zůstanu doma. - Co to meleš?
Nemá smysl jezdit a celou dobu se o tebe strachovat.
Jsi těhotná.
- Mauro za mě zaskočí. - Vždyť máte finále!
Někdy jsi nesnesitelnej!
- Vždyť jsou to dva dny. - To ti přijde málo?
Víš co? Ona mi pomůže.
Nechceš tady pár dní zůstat?
- Ona? - Jo. Řekls, ať si vyberu.
Máš řidičák?
To víš, že má.
Co to děláš?
Zařaď!
Zařadit…
Takhle.
Radši budu řídit.
- Moje auto je jiný. - No jasně…
Kam to vůbec jedem?
Hodím tě za mámou do nemocnice.
Mám tě doprovodit do práce.
Hele, dík za to předtím, ale fakt nikoho nepotřebuju.
Máš peníze?
Tak čau.
A promiň za ten včerejšek.
Eliso?
Dostali tě, co?
Jsem Carla.
Vzpomínáš? Carla Capitani. Sehnalas mi práci.
No jo, jasně.
Už tam nedělám, teď učím angličtinu. Chtěla jsem učit, vzpomínáš?
- Upřímně si nevzpomínám. - A co ty tady? Taky Velkej zmrd?
Prosím?
Velkej zmrd, král nezvanejch hostů.
Já ho mám tady, už skoro rok.
- To mě mrzí. - Co naděláš, oblíbil si mě.
Nedivím se mu. Koukni na ty kozy.
Takže ty moje ho brzo omrzí?
- Jak dlouho to víš? - Od včera. Vůbec to nepobírám.
A nikomu jsem to neřekla.
To rychle napravíme.
- Ahoj všem. - Ahoj.
Vidím nové tváře.
Moje kámoška zatím nechce mluvit.
To je v pořádku.
- Kam jsi zmizela, Carlo? - Chyběla jsem ti?
Zdržela jsem se… s jedním žákem.
A kde?
V posteli!
Bravo!
Byl aspoň plnoletej?
Podle jazykovejch znalostí rozhodně.
Klasická Capitánová.
Tak jo.
To je ten z minula?
Ne, tohle byla nárazovka, moc mě nebral.
Ale furt je to psychická podpora. Celou dobu jsem myslela na vás.
To určitě.
Dále.
Promiňte.
Pojď dál. Hledáš někoho?
Moje máma tady leží s rakovinou.
- Řekli mi, že můžu sem za váma. - Jasně, posaď se.
Jak se jmenuješ?
- Anna. - Anna.
A tvoje maminka?
Přivezli ji včera.
Je na JIPce.
A táta?
Jsi tu sama?
Máš kde přespat?
Nevím.
Jestli potřebuješ jídlo, můj muž má tady kousek pizzérku.
A my máme kavárnu.
Naši maj volnej pokoj, mám se jich zeptat?
Pomalu, holky, ať tu chuděru nevyděsíte.
Fakt nemáš kam jít?
Ne, ale nic nepotřebuju.
Stačilo by mi sehnat práci… pak si nějak poradím.
Ona má personálku.
Proč jsi to neřekla Alessiovi?
Jak se to jmenuješ?
- Anna. - A dál?
NAJDI SI CÍL A ŽIJ ŠŤASTNĚ
Girottová…
Máš nějakej doklad?
Musela jsem ho nechat doma.
Řidičák nemáš.
- Ne. - Kolik ti je?
Sedmná… teda…
osmnáct.
Tady se nekouří.
Rozkaz.
- V golf klubu je večer párty. - To si nesmíme nechat ujít.
Žení se předsedův syn.
Catering má full stav, ale snad by tě ještě vzali.
Jakou nosíš velikost?
Netuším.
Postav se.
Tak 38.
- Nemáš jiný boty? - Tyhle by nešly?
- Nehodí se to. - A co se teda hodí?
- Něco jako ty tvoje? - Jo, tak něco.
Tak si je prohodíme.
Vrátím ti je.
Bojíš se, že ti je šlohnu?
- Dík. - Jen dělám svou práci.
Asi to nemáš lehký.
Ty taky ne.
Chtěl jsem pokoje bez televize, aby kluci neponocovali,
a samozřejmě jsou tam obří obrazovky.
- Copak jsou to děti? - By ses divila.
Vzala sis to tričko?
To víš.
- Mám ho na sobě. - Děkuju.
Slyším tě blízko.
Co to ostatní?
- Zrovna jsme šly spát. - Tak jo, už tě nechám. Dobrou.
- Dobrou. - Dobrou.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
ÚKOLY
Díky.
Mohlas přijít až ráno.
- To už jsi skončila? - Jo, nebylo tam co dělat. Můžu?
Moje boty.
Přinesu je.
Jak to šlo?
Dobře.
Klasickej oser.
- Problémy? - Ne…
Svatby mě prostě serou.
Načančaný hezouni.
Samá přetvářka.
- Jedlas něco? - Ne.
Umírám hlady. Můžu si udělat toust?
Zapomněla jsem nakoupit.
V mrazáku jsou rybí prsty.
- Nesnáším ryby. - Tak nic.
- Nedá se tady někam zajít? - Dá, ale musíš mít auto.
Hodíš mě tam?
- Ne. - Prosím.
Ne.
Polož to.
Říkám polož to!
- Co si to píšeš? - Nech to!
- Dej to sem! - Jenom když mě tam hodíš.
Ne!
Co to je? Vždyť je noc!
Co blbne?
Budeš ty hranolky jíst?
Chceš je?
Když ti něco strašně chutná, sníš to hned, nebo si to necháš na konec?
Na konec.
- My fakt máme hovno společný. - Naštěstí.
Dej mi ty hranolky.
Tak ale slez. Slez! Nemůžu se na to dívat.
Ten hnusnej gyros chutná jak zmoklej pes.
A co bys chtěla? Už je všude zavřeno.
Proč ses nikdy nepřestěhovala?
A kam?
Určitě tě to někdy napadlo.
Ne? Tak nic, no.
Jednou vlastně jo.
- Chtěla jsem žít v Londýně. - A proč jsi nejela?
Aha! Neumíš anglicky! Proto se tam přece jezdí, naučit se.
Tím to nebylo. Prostě bych tam nemohla žít.
- Moc velký, jsem radši tady. - Co tady?
- Taková díra. - Co ty o tom víš?
Je to vidět.
Naopak je tu spousta fajn míst.
- Třeba? - Třeba…
Třeba tohle.
Tohle?
Co tady?
- Co myslíš? - Ne!
- Co, s Alessiem? - No jo…
- Tady jsem otěhotněla. - Vy jste ji počali tady?
Ne, ji ne.
Je to tři roky zpátky. Přišla jsem o to.
A ji?
Ji…
v garáži.
- V garáži? - Jo, v garáži.
Do prdele!
- Co je? - Zapomněla jsem bundu.
- Půjčím ti svou. - Byly v ní klíče od baráku!
Ježiš.
Neboj, to se vyřeší.
- Průkaz? - Jistě.
Tady.
Potřeboval bych i občanku vaší dcery.
Jistě.
Žádný nemá.
My jsme si totiž zabouchly klíče.
Chápu.
- Pokoj 24, 2. patro. - Díky.
Snídaně je od 7:00 do 10:00, výtah je vpravo.
Vaše dcera šla po schodech.
Čau.
Kde ses naučila takhle skákat do vody?
V kurzu plavání.
- Pojď taky, je to super. - Je pozdě, už se nesmí.
Na to ser! Pojď!
Ne. Vylez.
- Začnu křičet. - Ne.
Tak pojď.
No tak!
Tak jo.
- Chceš pomoct? - To zvládnu.
- Ježiš, to studí. - Prd studí!
Je úplně ledová!
- Že je to super? - Je to super.
Ty neumíš plavat?
Jenom se nadnášet.
Taky umím tohle.
Ty jo!
Pomáhá mi.
To je nádhera.
Fakt to není špatný.
Co ti je?
- Co? - Pohnula se.
- Cože? - Hnula se.
- Cítíš to? - Jo.
Ty jo!
- No teda! - Hustý.
Ježiš, jak kope.
Musím se vyčůrat.
- Zbláznila ses? - Dělám si srandu.
O vodu aby tu člověk žebral.
1) VYMALOVAT POKOJ
2) KOUPIT KOLÍBKU
3) VYBRAT ŠKOLKU
4) NAJMOUT CHŮVU
- Hotovo. - Děkuju vám.
- Tohle je na vyhození? - Tohle taky.
- A tohle? - To je z koncertu.
Proč ho vyhazuješ?
Je to jenom starý tričko.
- Třeba by se jí líbilo. - Myslíš?
Tak ho dej támhle.
Uvažovala jsem o tom kurzu plavání.
Co kdybych jí ho darovala?
- Jak jako? - Zaplatit jí kurz plavání.
- To nejde. - Proč?
Vždyť ji neznáš! Jak víš, co bude mít ráda?
Představuju si ji.
A jak si ji představuješ?
Jak si ji představuju…
Světlý vlasy.
Tmavý oči po Alessiovi.
- Musí být krásná uvnitř. - „Krásná uvnitř“?
No aby byla silná a cílevědomá. A pozitivní. Hlavně pozitivní.
- Co je podle tebe „pozitivní“? - Třeba aby věřila lidem.
- Naivní blbka? - Ne, altruista.
Aby dosáhla svýho, aniž by dupala po ostatních.
- Aby si nechala srát na hlavu? - Fakt vnímáš život takhle?
Chceš dceru, nebo panenku?
Určitě nebude ješitná a arogantní jako ty.
Ani kopie svojí matky.
Haló?
Dobrý den.
Jak to myslíte, že odešla?
Ne, nic mi neřekla.
Moc mě to mrzí.
Slibuju, že už se to nestane. Díky, vážně se omlouvám.
A ještě ke všemu lžeš! Volal šéf cateringu, žes jen tak odešla!
- Proč jsi mi lhala? - Co ti je po tom? Byla to moje práce.
A kdo ti ji sehnal? Kdo se za tebe zaručil?
Máš tušení, jak je těžký získat důvěru klientů?
Ser na ně! Máš raka a myslíš na klienty?
Byli to snobáci.
Nechtěla jsem tam bejt, když je mámě zle.
Miláčku.
Fotbal je fakt na hovno.
Určíš si cíl, celou sezónu na něm dřeš,
spočítáš si všechny možnosti a scénáře, studuješ soupeře, a co se stane?
Tasselli. Ten vyjebanej kokot!
Největší lama v dějinách fotbalu, a samozřejmě hraje za tvůj tým.
- Alessio. - Říkám mu: „Roh…
Alessio.
- …nestůj tady, stůj támhle…“ - Alessio?
Co je?
Byla jsem na vyšetření kvůli krvácení.
Je něco s miminkem?
S holčičkou…
- Budeme mít holčičku? - Je v pořádku.
Ale já…
Mám…
rakovinu.
Prsu.
Proč jsi mi nic neřekla?
Měls finále.
Viděl jsem výsledek rezonance.
Bohužel musím potvrdit diagnózu od kolegů.
Je to trojitě negativní metastatický karcinom.
Ale naše klinika, na rozdíl od nemocnice, pracuje s experimentálním protokolem.
V některých případech má až o 30 % vyšší účinnost.
- Kdy můžeme začít? - Čím dřív, tím líp.
Ale u vás musíme léčbu odložit kvůli donošení plodu.
Pokud se nerozhodnete potratit.
Máme si vybrat mezi mnou a naší dcerou?
Jenom říkám, jak se věci mají.
A s tím novým protokolem…
jaká je pravděpodobnost uzdravení?
V podobných případech jde spíš o to…
nemoc zpomalit. Co nejvíc, ale pouze zpomalit.
Jak to myslíte…
zpomalit?
Tenhle nádor nejde vyléčit.
- To tvrdíte vy. - Alessio, prosím tě.
Co si o sobě kurva myslíš?
Že s tou debilní kravatou rozhoduješ, kdo bude žít a kdo ne?
Tomuhle šaškovi mám věřit?
- Sedni si. - Odcházíme.
Jo?
Jasně, dobře.
Tak jo, ozvu se večer.
Je dobrej?
Protože ten z rána… něco úděsnýho.
Jo, budu ji pozdravovat.
To byl Mauro.
Domluví nám schůzku s primářem Niguardy v Miláně.
- Proberem to pak, jo? - Jasně, promiň.
Promiň.
Asi sis vsadil na špatnýho koně.
- Nemluv nesmysly. - Promiň.
Nemel kraviny! Mám toho nejlepšího!
Rozumíš? Nejlepšího koně na světě.
Co říkal doktor, když jsi nemohla otěhotnět?
- Jak to souvisí? - Pamatuješ?
Že všechno zvládneš, a tohle je důkaz.
- Neuvidím ji vyrůstat. - Mlč.
Nemluv.
Buď prosím tě zticha.
Kéž bych ji neměla.
V práci to všichni vědí.
Ale nikdo nic neřekne.
Přetvařujou se.
Asi abych si připadala normálně.
- Jenže já si přijdu ještě nemocnější. - Buď ráda, že se přetvařujou.
Aspoň nemusíš poslouchat: „To zvládneš, hlavně buď silná.“
„Nepřestávej bojovat.“ Tuhle hlášku nic nepřekoná.
Možná bys to téma měla otevřít sama.
Možná se jenom stydíš.
Všechny se přece stydíme.
Proč zrovna já?
Co jsem udělala špatně?
Špatná strava, pasivní kouř? Že jsem byla třikrát v solárku? Jde o to…
že pravej důvod neexistuje.
Máme pech, nic víc.
Žádná z vás nemá pech, Carlo, ani ty.
Co tě žere, zlato?
Můj žák…
se odhlásil z kurzu.
Co ty, Eliso?
Řeklas to doma?
Alessio to odmítá přijmout.
A já možná taky.
Jestli mám fakt jen pár měsíců…
nemám času nazbyt, chci toho tolik stihnout.
Všechno jsem si napsala.
Možná je toho moc, ale…
přes pár věcí nejede vlak.
Například?
Chci svojí dceři nechat dárky. K narozeninám.
Nebude to prdel vymyslet, hlavně až bude větší,
ale třeba mi pomůžete.
Kdo máte děti.
Není na to brzo?
Vždyť ses to sotva dozvěděla.
Elisa nás nežádá o názor.
Učinila rozhodnutí, a oprávněně.
Žádá nás o pomoc.
Odkázala jsem všechno svojí kočce.
Kočce?
Jo, kočce.
- Promiňte. - Dobrý den, Eliso, povídejte.
Někoho hledám, jednu místní pacientku.
To bych neměla…
Tak dobře. Jméno?
- Po manželovi… Girottová. - Girottová…
Datum přijetí bylo 21.
Výborně.
Takže, 21…
Čau.
Můžu?
Jasně.
Hledala jsem tě v nemocnici.
Tvoje máma tam prý neleží. A nikdy neležela, neexistuje.
Proč jsi mě hledala?
Nejdřív mi řekni, proč tak lžeš.
Kde máš mámu?
Nikdy jsem ji nepoznala.
- Odešla, když jsem se narodila. - A táta? Utekla jsi z domova?
- Je přece v Africe. - Anno!
Hele, táta je hňup, jasný? Nemáme si co říct.
- A stejně se k němu nemůžu vrátit. - Takže jsi utekla.
Chci s ním mluvit, dáš mi číslo?
No tak.
O co jde?
To je jedno.
INŽENÝR ZATČEN
Je ve vězení.
Stačí?
Počkej.
Mám pro tebe práci.
Najmu si tě.
Ale přestaneš lhát, mluvit sprostě a odmlouvat.
Co je to za práci?
Pomůžeš mi pro ni vybrat dárky.
- Co? - Nežádám o názor.
Ale proč já?
Řeklas, že nebude jako já.
Chci někoho, kdo mi nebude přikyvovat…
jen proto, že umírám.
Tak pomůžeš mi?
Co tohle?
- Ne? - Nech toho.
- Co ty na to? - Ne…
Radši bicí.
- Bicí? - Jo, piáno je opruz.
- Bicí pro holku? - No a?
Nech toho!
Dej to sem.
- Chudák Alessio. - Zato piáno…
Celý hodiny u debilních kláves, když si kámoši hrajou venku.
Nejdřív je to dřina, pak přijde vášeň.
V osmi letech? Zničíš jí život, zrovna když vášeň objeví.
Mam jí ho dát, až bude větší?
Ne!
Máš jí dát bicí!
Jsou ve slevě.
Dostalas mě. Bicí.
- Vyndám krabice. - Jo, vyložíme.
Čau.
Kde ti je konec? Nedá se ti dovolat.
Promiň, vybil se mi telefon.
Přivezli nějaký kolo.
Byly jsme kupovat dárky pro holčičku.
Čau.
- Co tady dělá? - Pomáhá mi.
- Vezmeš to? - Jasně.
Od rána tě sháním.
Povedlo se mi domluvit schůzku v Miláně na zítra ráno.
- Na zítra? - Jo, zítra.
Ty nemáš radost?
Zítra mám schůzku s ředitelkou školky, chtěla jsem tam jít s tebou.
- Proč jsi taková, Eliso? - Jaká taková?
Zmizíš si na nákupy… Nemůžeme bojovat společně?
- Bojovat společně? - Jo.
Tak mi pomoz.
- To přece dělám. - Ne, Alessio, neděláš!
Mluvíš mi o nemocnicích, ale já musím myslet na naši budoucnost!
- Tím, že koupíš nějaký zasraný kolo? - Máš snad lepší nápad?
Jdeš jíst?
Ne.
Ty kouříš?
Co myslíš?
Dáš mi jednu?
Jak je na tom?
Nic moc.
Ale je to bojovnice.
To byla vždycky.
Ona je tady ta silná.
Hrozně jsme to dítě chtěli.
Příští rok jsme se měli brát.
A pak…
Když už to skoro je…
Zůstanu sám.
Nebudeš sám.
Budeš mít dceru.
Umíš si mě představit s takovým drobečkem?
Co si počnu?
- Seš taky silnej. - To těžko.
Řekla mi to.
Fakt?
- Jo. - To ti řekla?
Tak trochu.
- Jenže… - Co?
Musíš jí to někdy ukázat.
1) PLYŠÁK 2) 3D KNÍŽKA
4) KOLO 5) TABULE
6) KURZ PLAVÁNÍ
Včera jsem se dočetla o pohřební službě,
co dělá z kremačního popela diamanty.
- Udělá se prsten… - Fuj!
Mám klaustrofobii.
14) MAKE-UP 15) HI-FI VĚŽ
16) STAN A SPACÁK
17) LETENKA DO LONDÝNA
Tak zase v úterý, a nezapomeňte na úkoly.
Jaký úkoly?
Brát život zvesela nebo tak něco.
Mám něco lepšího, když Bůh dá.
Víš, kolikrát jsem si řekla,
že si vezmu půl roku volno a budu se učit anglicky?
Angličtina je úžasný nápad, drahá.
Nechci, aby udělala stejnou chybu.
Aha, zodpovědná matka. Chceš pomoct najít dobrou školu?
- Ráda ti s tím helfnu. - Spíš chci, abys ji učila.
Ve 12 letech, co myslíš? Nebo radši už v deseti?
- Co když tu za rok nebudu? - Ale budeš.
Hele.
Jsi hrozně statečná.
Fakt.
Ale já ne.
Promiň.
Dám ti kontakt na tu školu.
Měj se.
- Co to děláš? - Všude ti to kape.
Ty mě budeš poučovat…
Ahoj.
Ještě to není hotový.
Teď přijde druhá vrstva.
Hele…
Kam chceš dát tohle?
Myslel jsem…
Nevím, třeba támhle.
Co je?
Nech toho, vždyť se umažeš!
Umažeš se…
Děkuju, má lásko. Děkuju.
Líbí?
Chybí druhej nátěr.
Počkej.
Jak je na tom?
Utrpěla silné lebeční trauma, uvedli jsme ji do umělého kóma.
Kóma?
Nebojte, je to preventivní postup proti mozkovému otoku.
Reaguje dobře.
Budou-li testy v pořádku, brzy ji probudíme.
Kdes byla?
Opatrně…
Co je? Jsi v pořádku?
Teď už jo.
V kolikátým jsi měsíci?
Co? Přece v osmým.
V osmým?
Určitě jsi v pořádku?
Co kulmu?
Mně by se líbila.
Já ti nevím.
Jak to myslíš, že nevíš?
Je to poslední dárek, musí být speciální.
Ale takhle ho nikdy nevymyslíš.
A ty?
Co myslíš?
Co by jí měla dát k osmnáctinám?
Anno, podáš mi tu zelenou pikslu?
- Tuhle? - Jo.
Dík.
- Co to je? Je to hořký. - Moje tajná ingredience.
Takovejch krámů…
- Asi přijeli vaši. - Vypadá to tak.
Divný lidi.
- …mám ischias… - Už se zas hádaj?
Spíš tvoje máma kybicuje tátu.
Jdu jim pomoct.
Už se vaří olej?
Kouknu se.
Jo.
- Tak je usmažíme. - Počkej, pomůžu ti.
Ježiš, ta je těžká.
Zkus to ty.
Nic to není.
Vezmeš jablko…
namočíš z obou stran v těstě, necháš ho odkapat…
a dáš do oleje.
Takhle.
Raz, dva…
Do oleje. Nespal se.
Vezmeš jablko…
namočíš v těstě…
a dáš do oleje.
Takhle.
Vezmeš jablko…
Nech ho dobře odkapat. Tak.
A dej ho do oleje.
Takhle.
Tak jsme tady.
- Můžeme dál? - Jsme tady, mami.
- Zase se hádáte? - My a hádat se? Co tě nemá!
Až se mi z vás přitížilo.
- Vidíš? Spokojenej? - Já?
Těší mě, jsem Teresa.
To je Anna.
Alberto.
- Teresin manžel. - Už jdu!
Tohle si dáme večer.
Ne, to si dáme my, protože ty dneska odcházíš.
- Nemůžeš přece spát s nevěstou. - Já vím.
Já vím.
S nevěstou?
Nechápu.
Vy mladí tohle neznáte, ale v naší rodině neexistuje,
aby snoubenci den před svatbou sdíleli lože.
Ať žijou novomanželé!
Promiňte.
Jsem trochu nervózní.
Manželka mě po 40 letech pustila ke slovu, a já…
už ani nevím, jak na to.
I když…
Generál Dalla Paglia uměl promlouvat k mužstvu!
A jéje, zase válka v Africe.
Eliso, když ses narodila,
bylo mi 26 let a myslel jsem,
že všechno vím a všechno znám, ale…
tys nás toho tolik naučila, a pořád se od tebe máme co učit.
Máme tě s maminkou…
moc rádi.
A…
Nikdy ti to neříkáme,
protože v naší rodině nejsme dostatečně otevření.
Jsme rodina zapšklých ropuch.
Ale ty dobře víš,
že tě milujeme nadevše a vždycky tě budeme milovat.
Gratuluju ti.
A tobě taky, Alessio.
Jsi nejšťastnější člověk na světě, věř mi.
Bravo!
Ladies and gentlemen.
Prosím o chvilku pozornosti, chci říct jen pár věcí.
Slibuju, že vás neztrapním.
Skoro.
Chci pozvednout svou druhou sklenku vína…
na počest tohohle páru.
Na tenhle svazek, vaší vytrvalost, odhodlanost a lásku.
Děkuju, že jste mě vzali do rodiny. Jste to nejmonogamičtější,
co mě v životě potkalo.
A slibuju, že budete to jediný.
A teď tancujme, připíjejme a mějme se rádi!
Na novomanžele!
Co se děje?
- Celá jsem se zašpinila. - Jak se ti to povedlo?
Je to jen kapka krve.
Musím si na chvilku lehnout.
- Chceš doprovodit? - Jo.
„Vzpomínky.“
Zaprvé: „Vždycky je budeme mít.“
Zadruhé: „Vyvolávají nostalgii.“
Zatřetí: „Pomůžou, když je nejhůř.“ Začtvrté: „Připraví tě na budoucnost.“
Připraví tě na budoucnost.
Tak jo.
„Tvé oblíbené šaty jsou prošoupané.“ Zaprvé: „Koupíš si nové.“
Zadruhé: „Stýská se ti po hezkých chvílích v těch starých.“
Zatřetí: „Necháš je opravit.“
- Nechám je opravit. - Dobře.
- Další hodinu to nevydržím. - Soustřeď se. Musíme to dodělat.
Takže…
„Co uděláš v nečekané situaci?“ Zaprvé: „Vždycky si poradím.“
Zadruhé: „Požádám o pomoc někoho zkušenějšího.“
Zatřetí: „Ať to vyřeší, kdo to zpackal.“
Dvojka.
„Ty a žádat o pomoc?“ Ani náhodou!
Dáš jedničku: „Vždycky si poradíš.“
Kéž by.
A ty?
- Asi trojka. - Jak to bylo?
„Ať to vyřeší, kdo to zpackal.“
- Co budeš dělat pak? - Co?
Potom.
Až tady nebudu.
Uvažovalas o tom?
No tak, poslední otázka.
- „Všimneš si…“ - Mohla bys pro mě dál pracovat.
Dávat jí dárky.
A všechno jí vysvětlit.
Proč ne?
Třeba jí je dáš sama.
Já si přece vždycky poradím.
Počkáme, co řeknou doktoři.
Už vím, co jí dám k osmnáctinám.
Chceš to říct?
Ty jsou krásný!
Co je?
Nelíbí se ti?
Za 18 let vyjdou z módy.
No jo…
aspoň na svojí oslavě bude ze všech nejoriginálnější.
Na jaký oslavě?
- Nebude nic slavit. - Proč?
To je jedno.
Tobě ty dárky přijdou jako blbost, co?
- Děláš to jenom ze soucitu. - To není pravda.
Tak proč?
Protože jsem tvoje dcera.
To není vtipný.
To nebyl vtip.
Fakt jsi to ty?
Anno.
Promiňte, už jste skončily?
Vteřinku.
Už tu trčím hodinu!
Co je? Bojíš se, že z těch šatů vyrosteš?
Hej!
Co ti je?
Mami!
Paní?
Pomoc, zavolejte někoho! Přivolejte někdo pomoc!
Sem nesmíte.
Mami!
Ne! Mami!
Mami!
Otevři.
Co?
Dveře. Někdo klepe.
Ale kdo?
Ta holka, co jsem srazila.
Anna je naše dcera.
Lásko…
To byl sen.
Něco se ti zdálo, lásko.
- Copak neslyšíš, že klepe? - Eliso.
Byl to jen sen.
Ten zvuk jde odsud.
Jak vypadala?
Naše dcera, jak vypadala?
Byla překrásná.
Jako ty, miláčku.
Měla…
tmavý vlasy.
Světlý oči.
Pronikavý. A tak sladký.
Jakou nosila velikost?
Co?
Koupil jsem ten dárek.
Šaty k osmnáctinám.
Ty cos chtěla.
Vzal jsem 40ky.
Budou jí sedět?
Ne. Vrať je.
- Proč? - Proto.
Za 18 let vyjdou z módy. Chce to něco jinýho.
Klid.
- Kde mám zápisník? - Eliso.
- Klid. - Zápisník.
Doktor říkal, abys byla v klidu.
- Dneska ti vyvolají porod. - Dneska? Proč dneska?
Děje se něco?
Dobré ráno, Anno.
Přijel si pro tebe táta.
Jak se dneska cítíš?
Líp.
Přinesl jsem ti oblečení.
Vzal jsem… džíny, vyhovuje?
Jo, v pohodě.
- Tati. - No?
Omlouvám se.
Vítej doma! Pojď k babičce, drahoušku!
- Vítej doma! - Dědo!
Já to řekla první.
Drahoušku můj.
Snad jste se nehádali?
- Jo. - Ale prd.
- Řekla jsem, ať sundá výzdobu… - Nech ji, je fajn.
Vidíš?
Pojď sem, ty zlobidlo!
Chybělas mi.
Ty mně taky.
Dodělám jídlo.
Tak co?
Připravená?
Moc ti to sluší.
Dík.
- Sbalilas někoho? - Si piš.
Zato ty máš po ptákách.
- Viď, Alessio? - Jo jo.
Počítej se mnou.
Ohledně angličtiny.
Já věděla, že to zvládneš.
Bude mě nenávidět.
- Proč mě nutíš dělat učitelku? - Tebe nejde nenávidět.
Proto jsem si tě vybrala.
Promiňte.
- Musíte opustit pokoj. - Jistě.
Šťastnou cestu.
Ničeho se neboj, miláčku.
Promiňte.
- Musíte počkat venku. - Uvidíme se pak.
- Bylo nám spolu dobře, co? - Jo.
Jo.
Bylo nám spolu dobře.
Tady vás máme.
Tak jdeme.
Tak.
Trochu se posadíme, Eliso, ano?
Výborně, to je ono.
Připravená?
Dostanete injekci, aby byla holčička taky v klidu.
- Vy mě uspíte? - Jenom od břicha dolů.
- Chci ji vidět! - Však uvidíte.
Ale teď musíte být v klidu.
Jablko…
Hotovo.
Dali byste mi tužku a papír?
- Teď? - Jo.
Je to důležitý.
Pane doktore?
Co se děje, Eliso?
Musím něco napsat.
- Nešlo by to až potom? - Radši hned.
Tak dobře.
Milá Anno.
Mám plnou hlavu myšlenek.
Chci ti toho tolik říct.
Jak se poprat se životem.
Ráda bych ti předala svůj způsob myšlení.
Byla po tvém boku v krásných i špatných chvílích.
Ale nejde to.
Osud rozhodl jinak.
Možná jsi kvůli tomu naštvaná.
Ptáš se proč.
Proč zrovna ty.
Věz, že já se taky ptám. Neustále.
Není na to odpověď.
Je jenom život.
A věř mi, že nestojí za to žít ve vzteku a zármutku.
S úsměvem jsi určitě mnohem krásnější.
Kam ten spěch?
Tohle je můj poslední dárek.
Ráno se mi zdálo, že spolu vaříme.
MÁMINY VDOLKY
Snad ti budou chutnat.
Chybí jen špetka lásky, ale tu ty přidáš.
Určitě si říkáš: „Už mě ty dárky serou!“
Netušíš, jak mi pomohly.
Kolik síly mi dalo je vymyslet. Myslet na tebe.
Na to, co by ti pomohlo stát se lepším člověkem.
Děkuju ti, ty můj drobečku.
A promiň, jestli jsem něco netrefila,
ale byl to jediný způsob, jak ti být nablízku.
Už musím jít.
Jsi dospělá a nepotřebuješ moje dárky.
Ale pamatuj…
že i v ten nejsvětlejší den…
moje hvězda bude zářit.
Strašně moc tě miluju.
Elisa.
Tvoje máma.
Jsem připravená.
Ahoj.
- Anno. - Pojď dál.
Můj dárek.
Teda…
vlastně to byl mámin nápad.
Pak si to rozmyslela, ale neměl jsem tehdy to srdce je vrátit.
Co na ně říkáš?
Jsou nádherný.
- Asi už vyšly z módy. - To nevadí.
Ale…
zkus si je, tenkrát jsem zpackal míry…
Děkuju.
- Počkám dole. - Jasně.
- Přišla spousta lidí. - Hned jsem tam.
Máš nějaký slušný boty?
Pojď sem!
Pojď ke mně!
Všechno nejlepší!
Vyletí špunt!
INSPIROVÁNO SKUTEČNÝM PŘÍBĚHEM
STAČÍ SE VZÍT ZA RUKU
A ŽÍT KAŽDÝ DEN ODVÁŽNĚ
VĚNOVÁNO ELISE GIROTTOVÉ
Překlad titulků: Jiří Nehyba