‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Există trei feluri de oameni.
‎Cei de deasupra,
‎cei de jos
‎și cei care cad.
‎Nivelul 48.
‎- Puțul. ‎- Da.
‎Puțul.
‎Și e abia începutul lunii.
‎Așa că întrebarea e...
‎ce-o să mâncăm?
‎Ce-o să mâncăm?
‎Evident, resturile de la cei de sus.
‎- Ce e deasupra? ‎- Nivelul 47. Evident.
‎Mă cheamă Goreng.
‎Te rog, rămâi în partea ta de Puț.
‎Goreng.
‎Tu ce nume ai primit?
‎Da.
‎Ar trebui să ne spunem numele.
‎O să petrecem multă vreme împreună.
‎Sau nu.
‎Cine știe?
‎Mă cheamă Trimagasi.
‎Dle Trimagasi, ‎știi cum funcționează Puțul?
‎Evident. Totul e despre mâncare.
‎Uneori e foarte ușor.
‎Alteori, foarte greu.
‎Depinde de nivelul la care ești.
‎Din fericire, Nivelul 48 e bun.
‎Mai sunt mulți oameni sub noi? ‎Stai, nu-mi spune.
‎Evident.
‎În curând o să fie mai puțini.
‎- Hei, mă auziți, acolo jos? ‎- Nu îi striga.
‎- De ce? ‎- Fiindcă sunt jos.
‎Cei de deasupra n-o să răspundă.
‎- De ce? ‎- Pentru că sunt deasupra, evident.
‎Pentru tine totul e evident, nu? ‎Cred că ești aici de multă vreme.
‎Luni. Foarte multe luni.
‎Și, repet, Nivelul 48 e bun.
‎Consideră-te norocos.
‎Cât o să stăm la nivelul ăsta bun?
‎O lună, nu mai puțin.
‎După aia mai vedem.
‎Și nu mai răspund la întrebări.
‎Vorbitul mă extenuează.
‎Mai ales când trebuie să dau ‎mai multe informații decât primesc.
‎Nu e cinstit, evident.
‎Așa că, de acum înainte,
‎îți dau atâta informație ‎câtă îmi dai și tu mie.
‎Becul roșu s-a stins. ‎S-a aprins cel verde.
‎Tocmai ți-am dat o informație. ‎Ar fi cinstit să faci și tu la fel.
‎De ce se stinge becul roșu?
‎Aici sunt numai resturi de mâncare.
‎E așa evident că nici nu mă mai obosesc ‎să spun „evident”.
‎E dezgustător.
‎Bine.
‎Dat fiind că sunt 47 de niveluri deasupra, ‎fiecare cu doi oameni,
‎mâncăm resturile de la 94 de oameni.
‎Nu-ți face griji.
‎În curând o să fie mai puțini deasupra.
‎- Nu mănânci? ‎- Nu mi-e foame.
‎O să-ți fie.
‎De ce-o să fie mai puțini oameni?
‎Nu spun că e evident, fiindcă nu e.
‎Nici eu nu m-am prins ‎înainte de a ajunge la Nivelul 8.
‎Vin!
‎Probabil că mai sus sunt musulmani ‎sau oameni care nu beau.
‎De obicei alcoolul nu ajunge așa de jos.
‎Chiar nu mănânci?
‎Pentru mai târziu.
‎De ce ai făcut asta?
‎Cei de jos o pot mânca.
‎Dacă și cei de deasupra fac așa?
‎Probabil că fac.
‎Nenorociții.
‎- Nu e mai cald? ‎- O să fie și mai cald.
‎Mai cald?
‎O să ne facem scrum.
‎Da? De ce?
‎Din cauza ta.
‎Temperatura crește nelimitat, dacă nu...
‎- Dacă nu... ce? ‎- Dacă nu scapi de mărul ăla.
‎Mâncarea e a noastră numai atâta vreme ‎cât platforma e la nivelul nostru.
‎Dacă păstrezi ceva, ‎temperatura crește până când ardem.
‎Sau scade până când murim congelați.
‎Depinde.
‎La naiba!
‎Înțelegi?
‎Ce?
‎Înțelegi că, odată intrat, ‎trebuie să rămâi atât cât ne-am înțeles?
‎Deci am fost acceptat.
‎Încă nu.
‎Obiectul poate fi o carte?
‎Poate fi orice vrei tu.
‎ISCUSITUL HIDALGO ‎DON QUIJOTE DE LA MANCHA
‎Aș vrea să-ți spun de ce sunt aici.
‎La ce bun?
‎Ca să-mi poți spune și tu de ce ești aici.
‎Evident.
‎Am vrut să mă las de fumat ‎și să citesc ‎Don Quijote.
‎Mi s-a spus că pot lua un obiect cu mine ‎și m-am gândit...
‎Ai venit de bunăvoie?
‎Șase luni în schimbul ‎unei diplome acreditate, da.
‎Unei diplome acreditate?
‎Ce vrei să spui?
‎Atunci mie trebuie să-mi dea două.
‎O să stau aici un an.
‎De ce ești aici?
‎Deci tipul primește una, iar eu nu?
‎În locul tău, m-aș da de acolo.
‎- Nici azi nu mănânci? ‎- Evident că nu.
‎Ce risipă!
‎Nu meriți nivelul ăsta.
‎Nu mi-ai spus de ce ești aici.
‎Haide, spune-mi.
‎Bine, dar numai dacă promiți ‎că nu furi cuvântul „evident”.
‎Eram acasă, mă uitam la un bărbos, ‎făcea reclamă la un ascuțitor de cuțite.
‎Zicea: „Samurai-Max ascute fiecare cuțit, ‎drept sau cu zimți.
‎Uitați-vă la cuțitul ăsta.
‎E așa de bont că nu taie nici un burete.
‎Cu Samurai-Max, taie obiecte dure, ‎chiar și cărămida asta.”
‎Și a tăiat-o.
‎Apoi au apărut câteva gospodine
‎care susțineau că Samurai-Max ‎le-a schimbat viața.
‎„Nu puteam nici măcar să cojim roșii,
‎iar pâinea se fărâmița.
‎Samurai-Max ne-a schimbat viața.” ‎Toate au zis așa.
‎Să fiu cinstit, ‎n-am cojit niciodată o roșie.
‎Și cumpăr pâine feliată.
‎Nu înțeleg de ce ai tăia o cărămidă ‎cu un cuțit de bucătărie.
‎Dar m-a făcut să mă gândesc.
‎De ce nu-mi ascut cuțitele?
‎Dacă viața mea e așa nasoală ‎pentru că nu le ascut?
‎Pentru că nu-mi pasă de detalii...
‎- Detaliile, Goreng. ‎- L-ai cumpărat?
‎- Evident că da. ‎- Și pe urmă?
‎Ți-ai ascuțit cuțitele ‎și ai tăiat gâtul cuiva?
‎L-am cumpărat ‎și am așteptat următoarea reclamă.
‎Același bărbos și aceleași gospodine.
‎Ghici ce vindeau!
‎Un afurisit de cuțit care nu se tocea ‎nici după ce tăiai cărămidă.
‎Se ascuțea singur în timp ce tăia.
‎Știi cum se numea?
‎- Samurai-Plus. ‎- L-ai cumpărat și tu?
‎- Nu. ‎- Mi-au râs în nas, evident.
‎E vorba de detalii.
‎Detaliile m-au făcut s-o iau razna.
‎Am luat televizorul
‎și l-am aruncat pe geam.
‎A căzut pe un afurisit de imigrant ilegal ‎care mergea pe bicicletă.
‎Sunt vinovat de moartea tipului?
‎Nici nu trebuia să fie acolo.
‎Ai ajuns aici fiindcă ai ucis pe cineva?
‎Mi s-a dat de ales: ‎spitalul de psihiatrie sau Puțul.
‎Așa că am venit aici.
‎Dar nu mi-au oferit nicio diplomă.
‎Câte niveluri sunt?
‎Nu știu. ‎Cel puțin 132, fiindcă am fost acolo.
‎O sută treizeci și două.
‎Și mai erau multe mai jos.
‎- Câtă mâncare ajungea acolo? ‎- Nimic.
‎Nu poți să trăiești o lună fără mâncare.
‎N-am spus că n-am mâncat.
‎Ci doar că mâncarea n-ajungea acolo.
‎Și poți să trăiești o lună fără mâncare.
‎Dar ești terminat ‎dacă prinzi două niveluri de jos la rând.
‎Trebuie să luăm legătura cu cei de sus.
‎Pentru ce?
‎Trebuie să-și raționalizeze mâncarea.
‎O să le spună și celor de la Nivelul 46.
‎Iar ei le spun celor de la 45 ‎și așa mai departe.
‎Ești comunist?
‎Sunt rezonabil. ‎Raționalizarea ar fi echitabilă.
‎Cei de sus n-ascultă de comuniști.
‎Atunci începem de jos.
‎Hei! Voi, cei de la Nivelul 49!
‎Lăsați-ne mai mult vin ‎data viitoare, ticăloșilor!
‎Uite vinul, nenorociților!
‎Cei de jos sunt jos, Goreng.
‎- Ar putea fi deasupra luna viitoare. ‎- Da, și o să se pișe pe noi.
‎Nenorociții.
‎Am ales o carte.
‎Tu ce-ai ales?
‎E evident.
‎Samurai-Plus.
‎Nu te-ai săturat de asta?
‎E uluitor.
‎Cu cât îl folosesc mai mult, ‎cu atât e mai ascuțit.
‎- Era un om? ‎- Sigur că da.
‎Sper că nu era nebăutor.
‎Ducem lipsă de vin.
‎Deasupra poți să mănânci cât vrei.
‎Dar mai jos ‎nu prea ai la ce să te aștepți...
‎și ai multe la care să te gândești.
‎Nu face nimeni nimic?
‎În locul tău, ‎m-aș ruga să rămân la nivelurile mijlocii.
‎Pari tipul gata să sară ‎dacă ajunge deasupra.
‎Iar pentru nivelurile de jos n-ai stofă.
‎Stofă pentru ce?
‎Îmi citești un capitol în seara asta?
‎Zilele astea nu pot să dorm.
‎Mi-e dor de televizor.
‎La ce niveluri ai fost?
‎M-am trezit la 72.
‎Pe urmă am ajuns la Nivelul 26.
‎Apoi la 78, la 43.
‎La 11, la 79.
‎Și la 32. Pe urmă 8.
‎Luna trecută am fost la 132.
‎Acum sunt aici.
‎Cu cine ai fost? Presupun că te-ai trezit ‎cu aceeași persoană.
‎- Cu cine ai fost? ‎- Ce te face să presupui asta?
‎Ai spus că o să fim împreună ‎luna viitoare. Cu cine ai fost?
‎Nu contează. Ce contează ‎e că ai un cuțit care se ascute singur.
‎Iar colegul tău de celulă a dispărut ‎la un nivel aproape fără mâncare.
‎Nu pari așa de înfometat.
‎Concluzia e evidentă.
‎Ai promis că nu folosești cuvântul ăsta.
‎E evident că ai încălcat a cincea poruncă.
‎Și e evident ‎că ți-ai mâncat colegul de celulă.
‎N-o lua în seamă. Mănâncă.
‎- E rănită? ‎- Nimic grav.
‎Așa e, Miharu?
‎O cunoști?
‎Coboară în fiecare lună.
‎- De ce? ‎- Își caută băiatul.
‎Sunt copii în Puț?
‎E în regulă.
‎Măi să fie.
‎Vrei s-o păstrezi câteva zile?
‎Am crezut că ești om cinstit.
‎Vreau s-o ajut.
‎Eu o ajut.
‎În Puț, fiecare e liber să aleagă.
‎Ea a ales să coboare.
‎Știi ce face frumusețea asta ‎în fiecare lună?
‎Înainte să coboare, ‎își omoară colegul de celulă.
‎Ca să-și sporească șansele ‎de a fi cu băiatul ei luna următoare.
‎Corpul pe care l-ai văzut căzând era, ‎probabil, al colegului ei.
‎N-am ucis pe nimeni la Nivelul 132.
‎Colegul meu și-a încheiat șederea în Puț.
‎Probabil că o duce bine acolo sus, ‎cu diploma lui acreditată.
‎După opt zile, a căzut un corp ‎când platforma era la nivelul nostru.
‎Am mâncat carne de om.
‎Dar n-am ucis pe nimeni.
‎Hei!
‎Lăsați-o în pace, nenorociților!
‎O s-o țină doar o zi sau două. Nu te băga.
‎Îmi citești un capitol deseară...
‎Haide, sari!
‎Sunt doar șase, șapte metri.
‎Ce capitol vrei să auzi?
‎Primul, evident.
‎Iisuse!
‎„Undeva în La Mancha, ‎unde nici nu vreau să-mi amintesc,
‎nu cu multă vreme în urmă trăia un domn ‎care avea o lance pe un raft,
‎un scut antic, ‎un cal răpciugos și un ogar.”
‎Crezi în Dumnezeu?
‎De ce întrebi?
‎Dacă crezi, roagă-te pentru noi.
‎Simți mirosul?
‎E gazul.
‎În câteva minute o să ne adoarmă.
‎Iar mâine o să ne trezim la alt nivel.
‎Îmi placi, Goreng.
‎Nu cred că o să reziști prea mult.
‎Dar îmi placi.
‎Ai o inimă bună.
‎Eu mai am de stat doar două luni.
‎Presupun că la ieșire ‎o să primesc o diplomă acreditată.
‎Și ăsta nu e un amănunt de neglijat.
‎Crezi în Dumnezeu?
‎Luna asta, da.
‎Dormi buștean, Goreng.
‎Nu!
‎Relaxează-te.
‎Calmează-te.
‎Nu e un loc bun. Acum înțelegi?
‎Ești mai tânăr și mai puternic ca mine.
‎Poate că n-o să mă ataci azi sau mâine.
‎Dar, cu timpul, o să mă privești altfel.
‎Foamea cheamă nebunia.
‎În astfel de cazuri, ‎mănânci sau ești mâncat.
‎Evident, nu vreau să te omor.
‎Carnea ți-ar putrezi repede.
‎Și n-ar mai fi bună de mâncat.
‎Nici nu te schilodesc imediat.
‎Postul e suportabil în prima săptămână.
‎Ai mâncat vreodată melci?
‎N-o face. Te rog.
‎Tipii manierați le spun ‎escargots.
‎Sunt foarte apreciați în unele țări.
‎Dar mai întâi trebuie lăsați să se curețe, ‎între șapte și zece zile.
‎Așa că nu te speria... deocamdată.
‎Îi auzi?
‎Țipetele celor care se trezesc...
‎și descoperă unde sunt.
‎Nu face asta.
‎Nu trebuie să faci asta, Trimagasi.
‎Prietenia noastră o să se destrame încet.
‎O să ajungă neîncredere reciprocă.
‎Asta atrage conflictul și crima.
‎Știu. Am trăit asta.
‎Ești un criminal nenorocit.
‎Nu. Sunt doar speriat.
‎Nu mă bucur de asta, melcul meu.
‎Nu sunt un afurisit de melc!
‎Îmi pare rău, o să-mi fie mai ușor ‎dacă mă gândesc că ești melc
‎și te cureți de impurități.
‎Vezi? Am sentimente.
‎Uită-te aici.
‎Nici măcar oase!
‎Ascultă, melcul meu.
‎Tu ești legat. Eu nu.
‎Tu ai o carte, eu am cuțitul.
‎Evident, nu ești ‎în poziția de a emite pretenții.
‎Dar, dacă ești ascultător,
‎îți ofer șansa de a trăi.
‎Nu poți să mă schilodești ‎și să te aștepți să trăiesc, nenorocitule!
‎Fac tot ce pot. Promit.
‎În opt zile încep să tai felii de carne.
‎Și de fiecare dată ‎încerc să-ți vindec rănile.
‎Și să-ți dau și ție o parte.
‎O parte din mine?
‎Gândește-te la supraviețuirea ta ‎și ajută-mă.
‎Sper să-ți vină curând mintea la cap,
‎ca să putem citi mai departe ‎Don Quijote.
‎Bine. Moartea persoanei respective ‎poate a fost un accident.
‎Dar ăsta nu e.
‎O să fii răspunzător ‎pentru moartea mea, nemernicule.
‎Nu. Cei de deasupra mă obligă.
‎Toți 340 sunt mai răspunzători decât mine.
‎Putem supraviețui cu apă, Trimagasi.
‎Tu ai putea, da.
‎Dar eu sunt bătrân.
‎Trebuie să fiu atent, în două luni ies.
‎Dacă supraviețuiesc ‎și ajungem iar la un nivel de jos, ce fac?
‎- Acum înțelegi, nu? ‎- Evident că nu.
‎- Îmi citești deseară? ‎- Evident că nu.
‎În cazul ăsta, e stabilit.
‎Vorbitul mă epuizează.
‎Tăcerea te epuizează!
‎Tăcerea te epuizează, dobitocule!
‎A venit vremea, melcul meu.
‎Am încercat să citesc...
‎dar nu pot.
‎Cuvintele se amestecă.
‎Mintea mi-e încețoșată.
‎E mai bine pentru tine dacă începem azi.
‎Altfel nu garantez o treabă curată.
‎Să știi ‎că pe tine te consider responsabil.
‎Nu pe cei de deasupra.
‎Nu circumstanțele sunt de vină.
‎Nici măcar Administrația.
‎Doar tu ești.
‎Ai putea spune că ești curat deja, ‎melcul meu.
‎Pe dinafară și pe dinăuntru.
‎Nu mai ai nici măcar resentimente.
‎Nu-ți face griji, tai doar bucăți mici.
‎Îți las organele genitale întregi.
‎Ești gata?
‎Mulțumesc.
‎Cum îl cheamă pe fiul tău?
‎Mănânci...
‎sau ești mâncat.
‎Tu m-ai obligat s-o fac.
‎Nu.
‎Eram fără apărare și m-ai măcelărit.
‎Nu m-ai tratat cu respectul ‎cu care te-am tratat eu.
‎Evident.
‎Chiar și mort folosești cuvântul ăsta.
‎Miroase a gaz.
‎Iar tu nu ești adevărat.
‎Poate.
‎Cui îi pasă? Acum suntem toți la fel.
‎Suntem amândoi ucigași.
‎Doar că eu sunt mai manierat ca tine.
‎- Pleacă. ‎- Nu. N-am să plec niciodată.
‎Acum îți aparțin. Sunt în tine.
‎Dar și tu îmi aparții mie.
‎Melcule.
‎Vorbitul mă epuizează.
‎Vezi? Am dreptate.
‎Ramses al II-lea, vino. Hai, iubire!
‎Voia doar să-ți ureze bun venit, brută.
‎Eu sunt Imoguiri. El e Ramses al II-lea.
‎E voie cu animale în Puț?
‎Goreng, n-aș fi venit aici fără el.
‎Doamnă, nu e o manevră inteligentă ‎să aduci aici un câine ca un cârnăcior.
‎E mai mult cârnăcior decât câine.
‎Credeam că o să fii mai sensibil ‎la animale. Ți-ai adus o carte.
‎N-a cerut nimeni o carte vreodată.
‎Au cerut tot felul de chestii. ‎Pistoale, arbalete,
‎cuțite, lanterne...
‎crose de golf, bâte de baseball,
‎- ...chiar și o bicicletă ergonomică. ‎- De unde-mi știi numele?
‎Poți fuma.
‎- Să începem? ‎- Da.
‎Ai intoleranță la gluten sau lactoză?
‎Nu.
‎Ești alergic la fructe de mare, ‎alune sau fructe?
‎Din câte știu, nu.
‎Înțelegi că înăuntru nu e permis fumatul.
‎Da, știu.
‎Tăcerea face parte din interviu?
‎Ești stânjenit?
‎Nu.
‎Mâncarea favorită?
‎Nu știu.
‎Gândește-te, te rog.
‎De ce vrei să știi?
‎O punem în meniu.
‎Deci sunt acceptat?
‎Încă nu.
‎Escargots à la Bourguignonne.
‎Melci?
‎- Da. ‎- Bine.
‎- Mă poți scoate de aici? ‎- Știi bine că nu.
‎Câți oameni ai trimis în cocina asta ‎înainte să te trimită și pe tine?
‎Dacă-mi amintesc bine, ‎ai ajuns aici de bunăvoie.
‎Iar pe mine nu m-a trimis nimeni.
‎Am vrut eu să vin.
‎Deci nu știi că în Puț mor oameni?
‎Preferăm denumirea ‎Centrul de Auto-Management Vertical.
‎Câte niveluri sunt?
‎Două sute.
‎Două sute?
‎Nu e suficientă mâncare ‎pentru 200 de niveluri.
‎Dacă fiecare ar mânca doar cât îi trebuie,
‎ar ajunge și la ultimele niveluri.
‎- Nu e așa ușor înăuntru. ‎- Nu, nu este.
‎Nici afară nu e.
‎Dar până la urmă ‎trebuie să se întâmple ceva în CAMV.
‎Ceva care să provoace ‎solidaritatea spontană.
‎În CAMV? Solidaritate spontană?
‎Pentru asta a fost făcut ‎Puțul ăsta afurisit?
‎Schimbarea nu e niciodată spontană, dnă.
‎Poate că de asta ești aici.
‎Mi-e de ajuns dacă ies viu.
‎Bine. Gustos, nu? Îți place.
‎Din cauza asta ‎cineva ar putea să moară, știi?
‎Bine.
‎O să mâncăm în zile alternative. ‎Asta e rația mea.
‎Ar putea muri un copil.
‎Nu sunt persoane sub 16 ani în Puț.
‎E cel puțin una.
‎Nu e nimeni sub 16 ani în Puț.
‎Administrația e foarte meticuloasă.
‎Bună dimineața, domnilor.
‎Ascultați, vă rog.
‎Am pus mâncare deoparte pentru voi.
‎Mâncați-vă partea
‎și faceți porții la fel ‎și pentru cei de jos.
‎Ce spui, hoașcă? Am fost la Nivelul 88. ‎Abia am scăpat cu viață.
‎Înțeleg, dar răspundem pentru cei ‎care n-au fost așa norocoși luna asta.
‎Aveți suficiente calorii ‎pentru a supraviețui.
‎Domnilor, vă rog.
‎Solidaritate spontană.
‎Scopul locului ăstuia ‎ar putea fi opusul a ceea ce crezi.
‎Solidaritatea i-ar avertiza
‎să n-o mai facă afară, nu crezi?
‎- Pe cine să avertizeze? ‎- Pe cine crezi?
‎Administrația.
‎Corect. Crezi că Administrația ‎face totul greșit.
‎Am lucrat pentru ei 25 de ani.
‎Și obții anumite privilegii.
‎- Ce vrei să spui? ‎- Ți-ai putut alege colegul de celulă.
‎Eu n-am putut.
‎Domnilor, înțeleg că vă e foame ‎și m-am exprimat neglijent.
‎E foarte important să mâncați ‎doar porțiile pe care vi le-am pregătit
‎și să lăsați porții similare ‎pentru cei de la Nivelul 35.
‎Lasă-ne în pace!
‎Mâncăm cât vrem.
‎Până la urmă o să înțeleagă.
‎Ești de-adevăratelea?
‎Domnilor, vă rog, mâncați-vă partea ‎și pregătiți porții la fel...
‎Domnilor, vă rog.
‎Mâncați-vă partea ‎și pregătiți porții la fel...
‎Domnilor, vă rog.
‎Mâncați-vă partea ‎și pregătiți porții la fel...
‎Domnilor, vă rog, ‎mâncați-vă partea și pregătiți...
‎Domnilor, v-am pregătit porții
‎și încă două pentru Nivelul 35, ‎ca să vă fie mai ușor...
‎Pregătiți două...
‎Vă rog, au trecut 15 zile.
‎Vă rog să ascultați ce vă spun.
‎E clar că sub voi sunt oameni care mor.
‎Înțelegeți? Sunt oameni care mor!
‎Ascultați, gunoaielor...
‎Faceți ce vă spune doamna, sau mă cac ‎pe mâncarea voastră în fiecare zi.
‎Și o să-l întind ‎pe fiecare bob de orez, mă auziți?
‎O să mâncați căcat în fiecare zi.
‎Dați mai departe nenorociților de sub voi. ‎E limpede?
‎Bine.
‎S-ar părea că funcționează.
‎Evident.
‎Nu asta așteptam.
‎Voiam să-i conving.
‎Sunt convinși.
‎- Cu căcat? ‎- E mai eficient decât solidaritatea.
‎Dacă i-am putea convinge ‎pe cei de deasupra...
‎N-o să mă asculte.
‎De ce nu?
‎Pentru că nu mă pot căca în sus, doamnă.
‎Ajutor!
‎E în regulă.
‎E mama copilului.
‎Perna.
‎Perna!
‎E în regulă.
‎Bine, asta e.
‎Frig.
‎- Ce? ‎- Mi-e frig.
‎I-e frig. Acoper-o.
‎Așa.
‎Și mie mi-e frig.
‎Ce se întâmplă?
‎Câine afurisit! Vino încoace, căcatule.
‎A șparlit ceva. Dă-i drumul!
‎Te urăsc.
‎Târfă!
‎- Te urăsc. ‎- Hei!
‎Ce e?
‎E din cauza fiului ei.
‎Serios? Nu știam.
‎Nu sunt mamă.
‎Asta e porția de azi?
‎E tare, frate.
‎Am selectat-o pe femeia aia ‎acum zece luni. Era singură.
‎Nu are părinți. Nu are copii.
‎Mâncarea ei favorită e ‎bibimbap.
‎E actriță. A luat cu ea un ukulele.
‎Ca să fie ca Marilyn Monroe în film.
‎A venit în Puț singură.
‎Ai auzit bine, Goreng.
‎Absolut singură.
‎Voia să fie o Marilyn Monroe a Asiei.
‎Târfa aia...
‎cu ochi oblici cântă la ukulele.
‎E o criminală nebună ‎care caută un copil inexistent.
‎Solidaritate spontană.
‎Solidaritate spontană ambalată în căcat.
‎Ăsta nu e un loc ‎pentru iubitorii de cărți.
‎Am lucrat pentru Administrație 25 de ani.
‎În ultimii opt am trimis oameni ‎în iadul ăsta fără să-mi dau seama.
‎Fiindcă n-am știut.
‎Îți jur, n-am știut.
‎Mă crezi, Goreng?
‎Nu mă crezi, nu-i așa?
‎Vreau să mă crezi. Acum.
‎Uită-te la mine, Goreng. ‎Trei ani m-am luptat cu cancerul.
‎În ziua în care am înțeles ‎că am pierdut lupta...
‎am venit aici ca să ajut.
‎Dar știi ce?
‎Nu-mi mai pasă.
‎Pur și simplu nu-mi mai pasă.
‎Nu-mi mai pasă de nimic.
‎Cine dracului aduce o carte aici?
‎Cine dracului vine aici ‎cu o afurisită de carte?
‎E o minune că n-a mâncat nimeni melcii.
‎Nu mănânci?
‎Las câte doi în fiecare porție.
‎Imoguiri, de ce nu mănânci ceva?
‎Azi era rândul lui Ramses al II-lea.
‎E ultima zi, ar trebui să mănânci.
‎Nu știm unde o să fim mâine.
‎Nu-i tai frânghia?
‎Ți-a fost prietenă.
‎Vrei s-o mănânci?
‎Desigur. De asta m-am spânzurat.
‎Ar fi fost mai ușor să sar, ‎ca atâția alții.
‎Dar am vrut să-ți las un dar.
‎Corpul meu.
‎Te rog, mănâncă-l.
‎Digeră-l, apoi elimină-l ‎sub formă de căcat mântuitor.
‎Ține minte, solidaritate sau căcat.
‎Ce rost are să-ți astupi urechile?
‎Suntem în capul tău, idiotule!
‎L-ai făcut „idiot”, idiotule?
‎Vorbești cu Mesia.
‎Al Căcatului, dar tot Mesia.
‎- Mănâncă-mă, Goreng. ‎- Hoașca nebună are dreptate.
‎E singura ta șansă să supraviețuiești.
‎Așa e, Goreng. ‎Taie-mi carnea, mănâncă-mi trupul.
‎O, mântuitorule.
‎„Adevăr zic vouă,
‎dacă nu mâncați trupul Fiului Omului ‎și nu beți sângele lui,
‎n-o să aveți viață în voi.
‎Cel ce mănâncă trupul meu ‎și bea sângele meu
‎are viață veșnică,
‎și o să-l învii în ziua de apoi.
‎Căci trupul meu e mâncare adevărată
‎și sângele meu e băutură adevărată.
‎Cine mănâncă trupul meu și bea sângele meu
‎rămâne întru mine
‎și eu întru el.”
‎Amin.
‎Uite, Goreng.
‎Cu Samurai-Plus, pare unt.
‎Fă-o.
‎Urechi, față, bărbie.
‎Sâni, coaste, șuncă.
‎Flancuri, mâini, încheieturi.
‎Umeri, jambon.
‎Burtă, cotlete.
‎Hei, voi de sus! Nenorociților.
‎Hai, știu că sunteți acolo! Răspundeți-mi!
‎Mă cheamă Baharat. ‎Și sunt în extaz, frate. Te-ai trezit?
‎Ai văzut nivelul nostru?
‎Nivelul 6, prietene!
‎Sunt în extaz!
‎De data asta ies! Hei!
‎Hei, Nivelul 5, mă auziți?
‎- Ce este? Vrei să vii sus? ‎- Da.
‎- Pentru ce? ‎- „Pentru ce?”
‎Ca să plec din iadul ăsta.
‎- Crezi în Dumnezeu? ‎- Da.
‎Da, cred în Dumnezeu.
‎Dar în care Dumnezeu?
‎Unicul.
‎Unicul și adevăratul Dumnezeu!
‎Spune că crede în același Dumnezeu ca noi.
‎Haideți, doar trec mai departe. Promit!
‎Dumnezeu mi-a vorbit. ‎Vrea să părăsesc Puțul ăsta.
‎Zice că i-a vorbit Dumnezeu.
‎Ce a zis, mai exact?
‎Că două suflete miloase ‎o să mă ajute să ies de aici.
‎Ai auzit asta, dragă? ‎Cred că se referea la noi.
‎Și că o să fie răsplătite pentru asta.
‎Cum o să ne răsplătească Dumnezeu?
‎Cu viața eternă.
‎Viața eternă, măi să fie!
‎Nu e o răsplată rea ca să ajuți un negru.
‎Hai, lăsați-mă să urc!
‎Bine, aruncă frânghia.
‎Mulțumesc, frate și soră! ‎Domnul fie lăudat!
‎Ne vedem afară! Sunt în extaz! Ai înțeles?
‎Ajutor!
‎Ajutați-mă!
‎Nenorociților!
‎Porcilor!
‎S-a căcat în capul meu!
‎Cere-i o frânghie lui Dumnezeu!
‎Frânghia mea!
‎Nu!
‎Ești în regulă. Gândește pozitiv.
‎Ești terminat.
‎Ești terminat!
‎Cinci...
‎N-o să mai fii niciodată așa de aproape.
‎Cinci niveluri afurisite!
‎Te adaptezi bine, melcul meu.
‎Eu te-am atacat.
‎Hoașca nebună s-a sinucis.
‎Acum poți să-ți revii, la nivelul ăsta.
‎Poți să mănânci cât vrei.
‎Apoi, peste încă o lună, pleci,
‎cu... diploma ta.
‎Vezi? N-a fost așa de greu.
‎Acum totul depinde de tine.
‎Doar de tine.
‎Schimbarea nu e niciodată spontană, dnă.
‎Poate că de asta ești aici.
‎Ajută-mă să cobor.
‎Hai să improvizăm niște arme.
‎Coborâm și la fiecare nivel îi lăsăm ‎să mănânce doar cât să supraviețuiască.
‎Ce?
‎Nu pot face asta singur.
‎Dar împreună putem.
‎Împreună avem o șansă, Baharat.
‎Luna viitoare încerc să urc.
‎Va fi mereu un nemernic ‎care n-o să te lase să treci.
‎Să cobori e sinucidere.
‎Dacă ducem mâncare la ultimul nivel, ‎distrugem mecanica Puțului.
‎Puțul n-are nicio mecanică.
‎Puțul e Puț.
‎Puțul e o afurisită de închisoare.
‎Nici măcar nu știm cât de adâncă e.
‎Când am fost la Nivelul 202 ‎am numărat fiecare secundă...
‎de care a avut nevoie platforma ‎ca să ajungă înapoi sus.
‎S-ar putea să nu fie foarte exact, ‎dar, luând în calcul opririle...
‎trebuie să fie vreo 250.
‎- Două sute cincizeci? ‎- Două sute cincizeci.
‎Și dacă te înșeli?
‎Dacă rămânem fără mâncare ‎și nu ajungem la fund?
‎Rămânem pe platformă și urcăm.
‎Așa cum ai vrut.
‎- Să coborâm? ‎- Ca să urcăm iar.
‎Numai un nebun ar părăsi Nivelul 6.
‎Sau doi nebuni în extaz.
‎Arătați ca niște proști.
‎Sper să fiți omorâți, dobitocilor.
‎Tu. La o parte!
‎Pleacă de lângă platformă!
‎Ce naiba, Baharat?
‎Ușurel. Nu facem decât să trecem.
‎- Vă dăm rațiile și plecăm. ‎- Nu.
‎- „Nu”? ‎- Nu.
‎Primele 50 de niveluri ‎mănâncă în fiecare zi.
‎Începem de la Nivelul 51.
‎Ăștia sunt prietenii mei. ‎M-au ajutat să urc acum două luni.
‎Au mâncat ieri și o să mănânce mâine.
‎Pot să postească o zi.
‎La naiba! Sunt la Nivelul 7, ‎am dreptul să mă îndop.
‎Luna trecută, la 114, era să mor.
‎Unde erați atunci, beliților?
‎Atunci ar trebui să înțelegi.
‎Cine ești tu? Mesia?
‎Ai venit să ne mântuiești?
‎Un Mesia înmulțește pâinea și vinul, ‎nu-ți ia de la gură.
‎Doamne, Baharat.
‎Nu mă așteptam la asta din partea ta.
‎Cine ești? Servitorul albului?
‎Tu! Treci dracu' la colț!
‎La naiba! Te omor!
‎Stai la colț, să nu miști!
‎La colț! Nu vă puneți cu mine!
‎Las-o jos. Dă-i drumul!
‎Stai jos!
‎Mișcă, să nu te zdrobesc!
‎Tu! Dacă te apropii, mori!
‎Baharat!
‎Îmi pare rău, domnule.
‎Dați-vă jos imediat, amândoi!
‎Călcați pe mâncare, proștilor.
‎Cine dracului e ăsta?
‎Un înțelept.
‎N-ai învățat nimic de la mine?
‎Domnule, încercăm să ducem mâncare ‎la fiecare nivel.
‎E foarte frumos.
‎Foarte frumos, ‎dar minima politețe are prioritate.
‎Convingi înainte de a înfrânge.
‎Corect... Și dacă nu sunt convinși?
‎Atunci lovești. Dar mai întâi discută.
‎Oricum...
‎cine de deasupra o să audă dacă ai reușit?
‎Administrația.
‎Administrația n-are conștiință.
‎Deși există o mică șansă
‎ca muncitorii de la Nivelul 0 ‎să aibă conștiință.
‎Lor ar trebui să le adresezi mesajul.
‎Și cum o să reușești asta?
‎Cu un simbol.
‎Ne trebuie o farfurie.
‎Cu mâncare delicioasă și frumos aranjată.
‎Trebuie să ajungă ‎înapoi la Nivelul 0 intactă.
‎Imaginează-ți fețele lor
‎când o să vadă ‎farfuria aia ieșită din Puț.
‎Doar atunci o să priceapă mesajul.
‎Panna cotta.
‎Aveți grijă de panna cotta ‎ca de viața voastră.
‎Panna cotta e mesajul.
‎Prieteni.
‎Vă rugăm frumos ‎să nu vă apropiați de platformă.
‎Am vrea să vă invităm
‎la un protest pașnic
‎care să schimbe mersul lucrurilor.
‎O să creăm un precedent important...
‎Ce dracului tot spui? Vorbește limpede.
‎- Vă cerem să postiți o zi. ‎- O zi?
‎Da.
‎La naiba cu căcatul ăsta!
‎Ce contează e mesajul.
‎- Stai! ‎- Pleacă!
‎- Încă două niveluri. ‎- Bine.
‎Înapoi!
‎Prieteni, nu vrem necazuri. ‎O să plecăm curând.
‎Vă dăm porțiile și plecăm.
‎- O să moară. ‎- Nu, dacă ai grijă de el.
‎Oricum o să moară.
‎Îl sufoc cu perna.
‎Mănâncă și termină cu prostiile.
‎Îi tai burta și mănânc ce i-ai dat lui.
‎La naiba!
‎Probabil că Miharu s-a trezit aici.
‎- Mama copilului? ‎- Copilul nu există.
‎La naiba!
‎Rahat!
‎Platforma nu s-a oprit.
‎Asta înseamnă că există ‎mai multe niveluri decât ai crezut.
‎Rahat...
‎Platforma nu se oprește ‎dacă nu e nimeni în viață.
‎Rahat!
‎Miharu!
‎E moartă.
‎Nu!
‎E moartă.
‎Platforma! Să mergem!
‎Să mergem!
‎Platforma!
‎Înapoi!
‎Ține-te bine.
‎Rezistă.
‎N-a mai rămas nimic.
‎Mai avem panna cotta.
‎Mesajul e panna cotta.
‎Nu e nimeni.
‎Platforma s-a oprit.
‎Trebuie să fie ultimul nivel.
‎Pregătește-te. Urcăm.
‎Puștiul.
‎Nu.
‎N-o face.
‎Nu! La naiba!
‎Aruncă panna cotta.
‎- Arunc-o. ‎- Nu.
‎Aruncă afurisita de panna cotta.
‎Nu.
‎Stai.
‎Stai!
‎Nu e cald...
‎nici frig.
‎E o fetiță.
‎Îi e foame.
‎Dă-i puțin.
‎Nu.
‎Panna cotta e mesajul.
‎„Un om măreț care are vicii ‎o să fie un măreț exemplu de viciu,
‎iar un bogat lipsit de generozitate ‎o să fie doar un cerșetor.
‎Căci cel ce are avere nu e fericit ‎pentru că o are,
‎ci pentru că o cheltuiește,
‎și nu după bunul lui plac,
‎ci știe să o cheltuiască cu temei.”
‎„După bunul lui plac.”
‎Îmi place să ascult când citești.
‎„Știe să o cheltuiască cu temei.”
‎Ai fost foarte îndrăzneț când ai irosit ‎bunătățile de la Nivelul 6, melcul meu.
‎- Nu le-am risipit. ‎- Ce urmează?
‎Acum o să-l mănânci pe negru?
‎De ce nu pe fetiță?
‎Fetița are un dar. N-ai observat?
‎Ramses.
‎Mesajul e Ramses.
‎Ramses al II-lea e mesajul.
‎Ramses.
‎Trezește-te!
‎Fetița e mesajul.
‎Ea e mesajul.
‎Baharat.
‎„Ne-am aventurat împreună, ‎am călătorit împreună.
‎Aveam aceeași soartă și același noroc.”
‎Călătoria ta s-a încheiat, melcul meu.
‎Nu încă.
‎Trebuie să urc cu fetița.
‎Dar nu tu ești mesajul.
‎Dar eu sunt purtătorul.
‎Mesajul n-are nevoie de un purtător.
‎Să nu-mi mai spui „melc”.
‎Să nu-mi mai folosești cuvântul.
‎O să reușească?
‎Ea e mesajul.
‎Subtitrarea: Anca Tach