‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Când flota cu comori a spaniolilor ‎își pierde bogățiile în largul Floridei,
‎pirații din Caraibe le culeg.
‎Vom fi atât de bogați, ‎că vom scoate aur pe fund.
‎Umilul lor centru operativ ‎din Nassau înflorește.
‎La conducere este Flying Gang ‎a lui Benjamin Hornigold:
‎„Black Sam” Bellamy,
‎Paulsgrave Williams
‎și recrutul său recent Edward Thatch, ‎care va fi cunoscut drept Barbă-Neagră.
‎Dar, în această lume brutală, ‎loialitatea nu valorează nimic.
‎Loialitatea e-un lucru curios.
‎Poate fi cumpărată.
‎Căpitanul Henry Jennings, un pirat de soi, ‎e rivalul de temut al lui Hornigold.
‎Și nu doar loialitatea ‎este pusă la încercare.
‎Bogații atacă navele spaniole.
‎Dar, când războiul cu Spania ‎se termină, în 1714…
‎acești pirați britanici ‎întorc spatele Coroanei.
‎Ducă-se dracului Regele George, ‎un neamț sclifosit!
‎Vasele comerciale ale Angliei fac negoț ‎cu un bun atât de prețios,
‎că îi spun „aur negru”.
‎E vorba de comerțul cu sclavi.
‎Nu mai sunteți sclavi!
‎Acum vă supuneți legilor pirateriei!
‎Pentru mulți sclavi, ‎asta înseamnă libertate.
‎Dar te puneai cu puternicii ‎negustori de sclavi…
‎pe riscul tău.
‎Vreau să-i văd morți!
‎Imperiul contraatacă.
‎Căpitanul Henry Jennings ‎fuge de Coroana Angliei.
‎A amenințat pacea cu Spania ‎jefuindu-le corăbiile.
‎Și ce bine ne simțeam!
‎E obligat să se refugieze ‎în bârlogul piraților lui Hornigold.
‎Ei bine, Edward, trebuie să fim milostivi.
‎Salut, Henry! Bun venit în Nassau!
‎Văd că ți-ai adus lacheul.
‎Doar nu te aștepți ‎să mă ling singur sub coadă.
‎Jennings și Hornigold ‎fuseseră corsari în timpul războiului.
‎Ambii fuseseră angajați ‎de Archibald Hamilton să apere Jamaica.
‎Dar veneau din medii sociale diferite.
‎Henry Jennings e proprietarul ‎unei plantații din afara Jamaicăi
‎și îl desconsideră pe Hornigold, ‎un marinar needucat.
‎Trebuie să fi fost jenant ‎după ce Jennings s-a stabilit în Nassau,
‎căci Hornigold era fondatorul ‎acelui refugiu al piraților.
‎Reprezentau două puteri ‎și facțiuni concurente.
‎Ține-l la respect, bine? ‎Ăsta e un loc respectabil.
‎Nu vreau să se cace pe podea.
‎Am auzit că ești căutat, căpitane.
‎Trebuie să fie frustrant.
‎Ești forțat să te ascunzi aici ‎cu cei de teapa noastră.
‎Paulsgrave Williams și „Black Sam” Bellamy ‎făcuseră parte din echipajul lui Jennings…
‎Nu.
‎Te rog, nu!
‎Dar Bellamy n-a suportat stilul brutal ‎de piraterie promovat de Jennings…
‎Nu!
‎Vă spun eu! Opriți-vă!
‎…și a trecut de partea Flying Gang ‎a lui Hornigold.
‎Îți mai dau timp să-ți plimbi potaia, ‎să-i arunci un os.
‎Îți arăt eu os!
‎Nu faci tu nimic.
‎Thatch.
‎Cere-i… prietenului tău să ia loc repaus.
‎Caesar e liber să facă ce dorește.
‎Iar dacă dorește să-ți taie gâtul…
‎eu voi curăța podeaua la sfârșit.
‎Jennings și Hornigold au înțeles ‎că atât ei, cât și facțiunile lor
‎voiau succesul Republicii Piraților, ‎iar asta implica o colaborare tacită.
‎Este o alianță precară.
‎Loialitatea e greu de câștigat.
‎De asemenea, e ușor de pierdut.
‎Loialitatea lui Hornigold față de Coroană ‎nu e împărtășită de toți oamenii lui.
‎Loialitatea e un lucru curios.
‎Poate fi cumpărată.
‎Am auzit că oamenii tăi nu sunt bucuroși ‎să renunțe la bogățiile englezilor.
‎Că unii ar vrea să treacă de partea ‎tânărului Bellamy…
‎care se pare că n-are astfel de tresăriri.
‎Timp de peste 100 de ani,
‎pirații englezi atacaseră dușmanii ‎tradiționali ai Angliei,
‎navele spaniole sau portugheze.
‎În anii 1710, pentru prima dată,
‎pirații englezi au atacat navele engleze.
‎Fiindcă Hornigold avusese ‎o poziție de lider în acea comunitate,
‎este un pirat tipic pentru acele vremuri.
‎S-a străduit să nu atace vasele britanice…
‎dat fiindcă fusese corsar.
‎Nu atac navele britanice.
‎Sunt englez.
‎Orice ar însemna asta aici.
‎Bellamy nu are aceleași rețineri.
‎El vrea să atace orice navă comercială, ‎dacă se ivește ocazia.
‎Noul rege britanic e un german, George I.
‎Nici măcar nu vorbește engleză.
‎Ducă-se naibii Anglia ‎și neamțul ăla scârbos de pe tron.
‎Nu le pasă de noi, cei de aici.
‎Nu le-a păsat niciodată. ‎Vor doar să-și primească banii.
‎Ce vrea să spună amicul meu Paulsgrave ‎este, cu tot respectul,
‎că vânăm tot ce mișcă, ‎inclusiv navele sub pavilion britanic.
‎Să avem grijă la ea.
‎Cea mai mortală specie?
‎Dar cea mai distractivă.
‎Anne Bonny, care va deveni ‎cea mai celebră femeie pirat…
‎are și ea un dinte împotriva englezilor.
‎Catolică irlandeză fiind,
‎nu le datorează loialitate ‎opresorilor protestanți din patria sa.
‎Bărbații iau ce vor…
‎atunci când vor.
‎Fură.
‎Mint.
‎Ucid și se înșală reciproc.
‎Și dacă ești slab…
‎cineva se furișează noaptea…
‎ți-o trage…
‎și îți taie gâtul.
‎Tu ce vrei?
‎Vreau doar să fac avere ‎și să plec în Anglia ca om bogat.
‎Anglia? ‎Vrei să te întorci la frig și la ploaie?
‎La regi, legi și taxe?
‎Nimeni din văgăuna aia ‎nu dă un sfanț pe tine.
‎În locul tău, aș fi pirat până la moarte
‎și i-aș ucide pe toți ‎cei care mi-ar sta în cale.
‎Știi…
‎iubesc Nassau.
‎Dar într-o zi…
‎vor veni după noi.
‎În curând, loialitatea lui Hornigold ‎față de Anglia e pusă la încercare.
‎E o navă comercială.
‎Când i se ivește ocazia ‎să prade o navă englezească,
‎Hornigold dă înapoi, refuză să o facă.
‎La naiba cu el.
‎Bellamy n-are nicio reținere.
‎Sus steagul negru!
‎Fiindcă aceasta e o ocazie de îmbogățire.
‎Hornigold e prea reținut.
‎Succesul lui Bellamy îl subminează ‎pe Hornigold în ochii echipajului său.
‎Ceea ce în mod normal ar părea revoltă,
‎dacă s-ar produce ‎în cazul serviciului comercial sau naval,
‎între pirați nu este.
‎Se știe că pe o navă a piraților ‎domnește un fel de democrație.
‎Dar nu se înțelege profunzimea ei.
‎Fiecare are dreptul la vot, oricine ar fi.
‎Dacă echipajul decide ‎că cel care îi conduce nu e destul
‎de curajos sau ingenios, ‎îl pot înlătura și înlocui.
‎Locotenentul loial al lui Hornigold, ‎Edward Thatch,
‎organizează un vot democrat.
‎Sunteți de acord?
‎Vă mulțumește decizia?
‎Așa să fie.
‎Faptul că Bellamy îi inspiră
‎și spune că va căuta ‎să captureze orice pradă
‎ar convinge mulți dintre pirați.
‎Ar trebui să te duci, Henry.
‎Alătură-te lui Bellamy. E un om bun.
‎Va avea grijă de tine.
‎Echipajul a votat.
‎Și ce a hotărât?
‎Vor ca Bellamy să fie căpitanul lor, ‎iar Williams va fi timonierul lui șef.
‎Deși iubit și respectat, ‎Hornigold pierde la vot
‎cu aproximativ două treimi la unu
‎și i se cere respectuos să renunțe ‎la funcția de comodor al flotei.
‎Și voi?
‎Rămânem de partea ta, prietene.
‎Ne imaginăm că pirații sunt proscriși ‎care nu se supun regulilor
‎și sunt loiali doar lor înșiși.
‎Așadar, ne miră când apar ‎astfel de dovezi de loialitate,
‎cum e cea față de Hornigold.
‎Nu voi uita asta.
‎Am să găsesc o navă…
‎și te voi face căpitan.
‎Vom fi o forță.
‎Să nu te îndoiești!
‎Hornigold își află liniștea cu Anne Bonny.
‎Ea a devenit pirat ca să scape de trecut.
‎Soțul tău, James…
‎- Îl supără că tu… ‎- El e un copil molâu.
‎Nu trebuia să mă mărit cu el.
‎- N-ai slăbiciuni pentru bărbați, Anne. ‎- Au rostul lor.
‎Dar în general sunt nevolnici.
‎Tata era nevolnic.
‎M-a conceput din flori cu o slujitoare.
‎Nu ne-a alungat.
‎Nu.
‎M-a crescut ca pe un băiețel,
‎chiar sub nasul soției sale.
‎M-a adus în casă și m-a prezentat ‎ca secretar junior.
‎Sigur, în scurt timp soția lui ‎a aflat adevărul.
‎Și a părăsit-o,
‎ne-a dus pe mine și pe mama ‎în America pentru o viață nouă.
‎Se apucă de afaceri ‎și câștigă mai bine decât ca avocat.
‎Este șeful acestei moșii prospere,
‎iar Anne e, de la vârsta de 12 ani, ‎stăpâna moșiei.
‎Mama ei a murit la scurt timp ‎după mutarea în coloniile americane.
‎Și am devenit femeie în toată firea.
‎Iar pe el nu l-a împiedicat conștiința ‎să urce în patul meu.
‎Apoi l-am cunoscut pe James.
‎Mi s-a părut o cale de evadare.
‎Dar a fost doar o capcană…
‎ca toți bărbații.
‎Legenda lui Sam Bellamy crește.
‎Acum i se spune „Black Sam”, ‎din cauza părului ca pana corbului.
‎Era un bun tactician maritim: ‎îndrăzneț, ingenios și curajos.
‎Lista mărfurilor. Acum!
‎Urmărindu-i cariera, ‎văzând ce nave a atacat,
‎îți dai seama că se grăbea ‎să ajungă undeva sau la ceva.
‎Acel cineva este iubirea vieții sale,
‎Mary Hallett, femeia cu care a promis ‎să se însoare și acum mama copilului său.
‎Atunci, părinții o abandonează cu totul ‎din cauza rușinii.
‎Un copil născut în afara căsătoriei… ‎Dezgustător! Iar ea ascunde copilul.
‎Dar oriunde e viață, e speranță.
‎Iar „Black Sam” își respectă promisiunea ‎de-a se întoarce plin de bani.
‎„Cunoscutul pirat Samuel Bellamy,
‎a capturat și jefuit nava ‎Morningstar
‎la Cap Cod.”
‎„S-a luat mult aur, ‎dar și obiecte valoroase de la pasageri.”
‎Numele lui era pe buzele tuturor.
‎Era deja unul dintre cei mai celebri ‎pirați din lume,
‎la doar câteva luni după ce a plecat ‎de lângă ea.
‎„Dar nimeni n-a fost rănit, ‎iar nava și-a putut continua drumul.”
‎- Te vor spânzura pentru asta. ‎- Mă voi întoarce.
‎Va veni după noi.
‎Și vom fi împreună.
‎Bogați.
‎Vezi?
‎Dar pentru Bellamy, ‎pirateria înseamnă mai mult decât aur.
‎Îl atrăgea evident latura ‎de rebeliune socială a pirateriei.
‎Consideră-mă un fel de Robin Hood.
‎Bellamy e renumit ‎pentru că e foarte corect
‎când vine de vorba de navele capturate.
‎Bun.
‎Am nevoie de oameni pricepuți.
‎Își face un titlu de glorie
‎din a oferi echipajelor capturate ‎ocazia de-a i se alătura.
‎Ocazia de a rupe jugul asupririi.
‎Spre deosebire de marina comercială ‎și afaceriștii veroși care vă exploatează
‎și vă biciuiesc fără milă când au chef, ‎noi vă vom plăti regește.
‎Iar dacă nu vă convin deciziile mele, ‎puteți vota un nou căpitan.
‎Așa e.
‎Fiecare om are un vot ‎și o parte egală din orice pradă.
‎De ce să muncești ca un câine ‎și să fii bătut ca unul,
‎doar ca să umfli buzunarul ‎unui bogătaș ticălos
‎care te plătește mizerabil?
‎Oricare vrea o viață mai bună…
‎acum e momentul.
‎În timp ce Bellamy împărtășește prada ‎luată de la negustorii britanici,
‎recruții vin puzderie alături de el.
‎Și încep de tineri.
‎Unul dintre pasageri ‎era un băiat pe nume John King.
‎Venea dintr-o familie relativ avută ‎și călătorea cu mama sa.
‎Ești „Black Sam” Bellamy, ‎un Robin Hood al mărilor.
‎Furi de la bogați și dai săracilor.
‎Credea că pirații ‎sunt atât de interesanți și romantici,
‎că și-a implorat mama să-l lase ‎să se alătura echipajului de pirați.
‎Nu crede tot ce citești, băiete.
‎Poate că jefuim.
‎Poate că omorâm.
‎Poate…
‎că legăm băieței fedeleș ‎și-i aruncăm la rechini.
‎Nu-mi pasă. Vreau să fiu pirat.
‎Atunci, bun venit la bord, John King!
‎Probabil că John King ‎și-a văzut visurile spulberate.
‎În cea mai mare parte a timpului,
‎viața unui pirat nu era atât de palpitantă ‎cum văzuse când fusese capturat.
‎Bellamy devine rapid un om bogat.
‎O face în detrimentul comerțului Angliei ‎cu coloniile ei americane.
‎Guvernatorul de Virginia, ‎Alexander Spotswood,
‎primește rapoarte despre cum ‎cuibul de pirați crește exponențial
‎și că pirații devin un pericol ‎destabilizator pentru comerț.
‎Spotswood e guvernatorul ‎unei colonii regale,
‎care produce un bun de mare preț:
‎tutunul.
‎E responsabil ‎de protecția flotelor de tutun.
‎Întreaga economie a golfului Chesapeake ‎depindea de producția de tutun
‎și de comercializarea lui în Anglia.
‎Dar ce e mai rău abia urmează.
‎Pirații vor ținti curând comerțul ‎esențial pentru Imperiul Britanic:
‎sclavia.
‎Pericolul e foarte clar.
‎Spotswood și ceilalți guvernatori ‎trimit depeșe alarmante
‎stăpânilor lor de la Londra…
‎cerând tot mai insistent să se ia măsuri.
‎AL DVS. PREAUMIL, ‎A. SPOTSWOOD
‎Bellamy nu e singurul ‎membru al Flying Gang care face valuri.
‎Se spune că, dacă Anne Bonny ‎te ia la ochi, ești pe val.
‎Anne urmărea mereu să-și clădească averea.
‎Căuta mereu o aventură, ‎o nouă oportunitate.
‎Iar bărbatul care face vâlvă ‎e Edward Thatch…
‎savantul pirat care vorbește latină.
‎Într-o perioadă în care alfabetizarea ‎era o excepție, nu o regulă,
‎Edward Thatch ‎știa să citească și să scrie.
‎Unde ai învățat asta?
‎Dintr-o carte.
‎Citești?
‎E uimitor ce găsești ‎în unele poezii latinești.
‎A ținut jurnal, lucru rar printre pirați.
‎E educat, știe carte, e profund
‎și înțelege nevoia ‎de a-și consemna gândurile.
‎Cine ești?
‎Un poet frustrat.
‎Un pirat periculos.
‎Fiul orfan al unor proprietari ‎de plantație.
‎Nu sunt nimic.
‎Nu sunt nimeni.
‎Cariera lui Thatch ‎a fost destul de banală până atunci.
‎N-a fost promovat când se putea.
‎Bellamy a primit o promovare. ‎Bellamy e mult mai tânăr.
‎Thatch a jucat bine, i-a fost mereu loial ‎mentorului său, Hornigold.
‎Acum ajută la reconstruirea ‎flotei de pirați a lui Hornigold.
‎Hai, Benjamin! Adu-l la mine, Benjamin.
‎E cumpătat, atent și un bun strateg.
‎Știa să controleze o navă ‎și oamenii de pe ea.
‎Știa ce face.
‎Mai repede! Haide!
‎În scurt timp, ‎îi devine indispensabil lui Hornigold.
‎Încărcați tunurile!
‎Foc!
‎Deși nu toate atacurile reușesc,
‎Hornigold își respectă promisiunea ‎față de Thatch în scurt timp.
‎Vreau să vă prezint noul căpitan.
‎Sunt ai tăi.
‎Vorbește-le.
‎Domnilor!
‎Gunoaie de port!
‎Bastarzilor!
‎Acolo așteaptă un ocean plin ‎de pești grași numai buni de înghițit.
‎Și vom fi atât de bogați, ‎că vom scoate aur pe fund.
‎E prima dată când Thatch e la conducere.
‎E începutul unei noi legende a piraților
‎și vești proaste ‎pentru negustorii englezi de sclavi.
‎Care e planul?
‎Să luăm ce putem.
‎Fără vărsare de sânge, fără morți ‎și să găsim o corabie mai mare.
‎E un lider și căpitan respectat.
‎Absolut neînfricat ca pirat,
‎dar, ca Bellamy, nu se știe ‎să fi omorât pe cineva.
‎A fost violent, fără îndoială.
‎Dar a făcut alte gesturi de omenie
‎care ies din tiparele piratului clasic, ‎ceea ce e interesant.
‎Nu știam că-ți place muzica, Caesar.
‎Poți umple o carte ‎cu ce nu știi despre mine.
‎Black Caesar e unul dintre acele personaje ‎înconjurate de povești minunate.
‎Unul dintre cele mai bune ‎este că a fost prinț african
‎înainte să fie capturat ‎și vândut în sclavie.
‎Problema e că, în realitate, ‎nu știm aproape nimic despre el
‎până când apare pe nava lui Thatch.
‎Sclavia e afacerea murdară ‎care alimentează comerțul britanic.
‎Comerțul cu sclavi ‎presupunea luarea sclavilor din Africa,
‎transportarea lor prin Caraibe ‎spre coloniile americane,
‎de unde se făcea aprovizionarea cu bunuri
‎pentru a le duce înapoi în Anglia. ‎Un comerț cumva triunghiular.
‎Imaginați-vă ființe umane ‎luate de la familiile și din casele lor,
‎târâte cu brutalitate la jumătate lume ‎distanță și folosite ca monedă umană.
‎Prețul dependenței în creștere a Vestului.
‎Un cuvânt poate explica de ce sclavii
‎erau atât de necesari coloniilor ‎în secolul 18. Cuvântul e „zahăr”.
‎Acesta devine dintr-un lux o necesitate
‎a alimentației și gusturilor europenilor.
‎Toate țările europene au peste mări ‎o colonie care produce zahăr.
‎E produs în Brazilia. E produs în Jamaica.
‎E produs în Saint-Domingue, ‎care avea să devină Haiti.
‎Dar sclavii sunt mai mult ‎decât un bun de schimb.
‎Odată schimbați pe zahăr, ‎sunt puși la treabă tot mai mult.
‎E o muncă istovitoare, ‎una care a dus la multe pierderi de vieți.
‎Nu le permitea oamenilor…
‎sclavilor să facă altceva ‎decât să muncească zi-lumină.
‎Pentru pirați, asta era ceva ‎ce nu mai văzuseră niciodată.
‎Oameni îngrămădiți în condiții inumane…
‎care sunt pe mare de luni de zile.
‎Sute de oameni erau înlănțuiți sub punte. ‎Mult peste locul disponibil.
‎Nu puteau să stea în picioare.
‎Erau plini de fecale, urină, vomă.
‎Asta a dus la apariția bolilor, ‎în special a dizenteriei,
‎din cauza apei contaminate.
‎Unul din cinci sclavi a murit ‎străbătând Pasajul de Mijloc.
‎Comerțul cu sclavi le aduce ‎miliarde de lire pe an
‎afaceriștilor de la Londra.
‎Din păcate pentru ei,
‎navele lor sunt obligate să treacă ‎prin apele piraților din Caraibe.
‎Nu exista o rută alternativă. ‎Nu puteai să ocolești pirații.
‎Deci fiecare navă risca ‎să fie atacată de pirați.
‎Dintr-odată, fluxul de marfă e oprit.
‎Era prea periculos pentru multe nave ‎să se aventureze pe rutele de comerț,
‎mai ales cele de lângă Bahamas ‎și bârlogul piraților.
‎Când pirații încep ‎să țintească navele de sclavi,
‎profitul negustorilor are mult de suferit.
‎Cu cât pirații sunt mai îndrăzneți,
‎cu atât sunt mai mari navele armate ‎necesare negustorilor englezi
‎pentru a-și proteja ‎profitabilul negoț cu sclavi.
‎Navele de sclavi ‎aveau anumite caracteristici.
‎Trebuiau să fie mari, ca să poată ‎transporta cât mai mulți sclavi.
‎Trebuiau să fie rapide, fiindcă, ‎cu cât trecerea oceanului dura mai mult,
‎cu atât puteau muri ‎mai mulți sclavi pe drum.
‎Mai presus de toate, ‎trebuiau să fie bine înarmate,
‎ca să se apere de pirați ‎și de alte atacuri.
‎LONDRA 1717
‎În inima Imperiului Britanic, ‎negustorul de sclavi Humphry Morice
‎își admiră ultima armă.
‎E frumoasă, nu-i așa?
‎Whydah va fi una dintre cele mai rapide ‎nave de pe mare.
‎Humphry Morice ‎a fost membru al parlamentului.
‎A fost și unul dintre primii guvernatori ‎ai Băncii Angliei,
‎deci era un om foarte important ‎în societatea britanică.
‎Era și negustor
‎și a comandat construirea ‎navei de sclavi Whydah.
‎Whydah era o navă de sclavi ‎construită special.
‎Era rapidă și putea transporta ‎până la 28 de tunuri.
‎Opt noduri cu vântul în pânze.
‎Și va transporta până la 500 de sclavi ‎pe trei punți.
‎E impresionantă. ‎Și presupun că a costat mult, nu?
‎Nava a costat 20.000.
‎Dar sclavii ar trebui să aducă ‎de zece ori mai mult la licitații.
‎Un profit onorabil.
‎Desigur, vei face profit ‎doar dacă se întoarce căpitanul cu nava.
‎Pe onoarea mea, dle.
‎Acesta e ultimul raport ‎trimis din Jamaica.
‎Pirații devin mai îndrăzneți.
‎Se pare că iau ca prime ținte ‎navele de sclavi.
‎Whydah a fost printre cele mai avansate ‎și periculoase sisteme armate,
‎exact genul de navă ‎pe care un pirat ar vrea să o captureze.
‎Nu se poate ca niște pirați ‎să pună stăpânire pe Whydah.
‎În Caraibe,
‎Bellamy și Williams au pus mâna ‎pe cel mai mare premiu:
‎o navă numită Sultana, ‎al cărei căpitan era grav bolnav.
‎Nu arăți prea bine.
‎Te vom scoate de aici, ‎iar echipajul tău va fi cruțat.
‎Jos de pe nava mea, târâturilor!
‎Unde ți-e recunoștința?
‎Cine râde la urmă râde mai bine. ‎Marina Regală vă caută.
‎E doar o chestiune de timp.
‎Poate ar trebui să ne dăm la fund o vreme.
‎Sau poate…
‎cu acest monstru…
‎nimeni nu va vrea să se pună cu noi.
‎Odată ‎Sultana‎ capturată, ‎Bellamy poate trece la alt nivel.
‎I-a crescut capacitatea de piraterie.
‎I-a crescut armamentul enorm ‎și i-a crescut prestigiul.
‎Dar Marina Britanică îl vânează ‎pe Bellamy lângă St. Croix.
‎HMS ‎Scarborough‎ aflase că Sam Bellamy ‎ar putea fi în zonă
‎și a fost trimis să patruleze ‎pentru a-l găsi pe Bellamy.
‎Convinși că i-au văzut pe pirați, ‎soldații declanșează atacul.
‎Britanicii pleacă,
‎convinși că au provocat pagube de durată ‎și că i-au împins pe pirați la țărm.
‎Dar, mai târziu în acea seară,
‎Bellamy chiar ajunge la St. Croix…
‎și vede urmările sângeroase.
‎Tu ești Martel?
‎Ce dracu' s-a întâmplat?
‎Ticăloșii de englezi ‎ne-au scufundat flota.
‎Soldățeii i-au rezolvat urât ‎pe oamenii lui Martel.
‎Nu se mai joacă.
‎- Crezi că ne căuta? ‎- Asta mă întrebam și eu.
‎Înainte să fie atacați, banda lui Martel ‎capturase o navă plină de sclavi.
‎Acum sunt 40, dar Martel spune ‎că mai erau 60 în lanțuri sub punte
‎înainte ca ‎Scarborough‎ să-i scufunde nava.
‎Ce facem cu ei?
‎Îi punem la treabă.
‎Pentru unii sclavi africani, ‎s-au deschis noi orizonturi,
‎perspectiva libertății ‎și chiar a aventurilor în lumea piraților.
‎Nu era neapărat grozav ‎să te alături piraților,
‎dar era mult mai bine decât să fii sclav.
‎Ar fi fost un mare pas în față pentru ei.
‎Ideea că ai putea avea ‎africanii liberi capabili
‎nu doar să navigheze o corabie, ci chiar ‎să domine vasele comerciale britanice
‎era înfricoșătoare.
‎Ar fi distrus întreaga economie.
‎„Black Sam” Bellamy continuă ‎să fie vrăjmașul Imperiului Britanic.
‎În Cape Cod,
‎iubita lui, Mary Hallett, face eforturi ‎să crească singură copilul lor.
‎Bună, iubirea mea!
‎Iubirea mea?
‎Așa, draga mea.
‎Iubirea mea?
‎Copilul nu a supraviețuit.
‎Pe atunci, mai rău decât să ai un copil ‎în afara căsătoriei
‎era să-l pierzi.
‎Nu!
‎A fost suspectată că și-a ucis copilul.
‎N-am ucis-o.
‎Mary Hallett, ești arestată.
‎N-am ucis-o.
‎- Vino cu mine! ‎- N-am ucis-o.
‎„Black Sam” nu știe de situația lui Mary.
‎Dar în Caraibe se ivește o ocazie
‎sub forma unei nave de sclavi colosală.
‎Whydah‎ a ajuns în Port Royal,
‎apoi a reușit să vândă ‎un transport de sclavi.
‎Când a plecat din Port Royal ‎pe ultimul drum spre Londra,
‎nava era plină de comori prețioase.
‎Între Hispaniola și Cuba…
‎observatorul de pe Whydah ‎vede corăbii la orizont.
‎La început, căpitanul Lawrence Prince ‎crede că e o misiune a Marinei Regale.
‎La naiba!
‎Dar în curând își dă seama ‎că e urmărit de pirați.
‎Steagul negru de pe catarg i-a anunțat ‎ce-i așteaptă.
‎Când Bellamy și Williams ‎se apropie de ‎Whydah‎…
‎știu că va urma o luptă.
‎E o navă înarmată până-n dinți.
‎Cel puțin 20 de tunuri.
‎Câte am putea face cu nava aia!
‎Whydah‎ gonește spre larg.
‎Dar Bellamy refuză să renunțe.
‎Urmărirea se întinde pe trei zile ‎și peste 300 de mile marine,
‎înainte ca Bellamy și echipajul lui ‎să intre în bătaia tunului.
‎Trei corăbii contra una.
‎Dar bestia aia ne poate scufunda ‎fără drept de apel.
‎Poate.
‎Dar…
‎Noi avem o armă…
‎care-i va face să se cace pe ei.
‎E gata.
‎În timp ce nava lui Bellamy ‎se apropie de Whydah,
‎echipajul navei de sclavi se confruntă ‎cu cel mai mare coșmar al lor.
‎Băga-mi-aș!
‎Bellamy alege tactica terorii psihologice.
‎Poate 20 sau mai mulți sunt africani ‎neînlănțuiți și înarmați.
‎Pentru un om care tocmai a dus ‎sclavi peste Atlantic…
‎asta ar fi o perspectivă îngrozitoare.
‎Gândiți-vă cât erau de însetați ‎acei oameni să se răzbune
‎pe căpitanul unei nave de sclavi.
‎Sclavii din lanțuri nu înseamnă nimic ‎pentru căpitanul Prince.
‎Dar sclavii cu hangere…
‎Jos armele și coborâți velele!
‎Este o lecție de război psihologic.
‎Când pirații capturau corăbii, ‎adesea găseau zahăr, tutun,
‎lucruri de oarecare valoare, ‎dar nu foarte interesante
‎și nici prețioase, decât valorificate.
‎Când au capturat ‎Whydah‎, ‎au găsit depozitele pline cu aur.
‎Era comoara comorilor,
‎cea pe care toți pirații visează ‎s-o captureze.
‎Băga-mi-aș!
‎Futu-i!
‎Cu asta ne putem lăsa de muncă.
‎Aproape.
‎Cu așa putere de foc, ‎putem doborî orice vas.
‎Capturarea lui ‎Whydah ‎i-a adus faima ‎lui Bellamy.
‎Avea o navă amiral uriașă.
‎Era genul de moment la care aspira ‎nu doar Bellamy, ci orice pirat.
‎LONDRA 1717
‎Când vestea ajunge la Londra, ‎se dezlănțuie infernul.
‎Pirați nenorociți!
‎Viitorului guvernator al Băncii Angliei, ‎Humphry Morice…
‎Domnilor.
‎…i-a ajuns până peste cap.
‎Domnilor, toți am avut de suferit.
‎Toți am pierdut ‎în fața acestor pirați păgâni,
‎a acestor trădători
‎care îndrăznesc să ne prade corăbiile…
‎să ne ia marfa…
‎și să răpească buni creștini.
‎Nava mea, ‎Whydah‎, a fost luată.
‎Iar acum asigurătorii spun
‎că prima de asigurare pentru următorul ‎transport de sclavi va crește.
‎Chiar și cei cărora pirații ‎nu le capturau navele
‎resimțeau efectele pirateriei.
‎Amenințarea piraților îi făcea ‎pe negustori să se teamă să navigheze.
‎Asta nu doar încurca negoțul, ‎ci îl și bloca.
‎Pirații devin o amenințare existențială ‎pentru Imperiu, nu doar o pacoste.
‎Există un mare pericol
‎ca afacerea cu sclavi ‎să devină neprofitabilă…
‎și chiar…
‎să ia sfârșit.
‎Dacă nu luăm măsuri.
‎De aceea am invitat în seara asta ‎un om pe care-l cunoști.
‎Un corsar.
‎Un om care și-a asumat sarcina ‎de a vâna pirați.
‎Un patriot.
‎Astfel…
‎dușmanul piraților intră în poveste.
‎Domnilor…
‎căpitanul Woodes Rogers.
‎Un om mânat de un singur lucru ‎în lupta cu pirații…
‎răzbunarea.
‎Subtitrarea: Mircea Pricăjan