‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Pirații. Între mit și legendă.
‎Ține-l!
‎Ține-l nemișcat!
‎Proscriși neînfricați ‎care au adus crima și haosul pe mări.
‎Aceste haimanale ‎nu sunt o invenție a Hollywoodului.
‎Sunt mult prea reali.
‎Numele meu e Barbă-Neagră!
‎Epoca de Aur a pirateriei începe ‎după războiul dintre Anglia și Spania.
‎Anglia câștigă.
‎Însă Imperiul Spaniol rămâne ‎o forță demnă de luat în seamă…
‎până în noaptea ‎în care pierde flota cu comori.
‎Spania e distrusă, ‎iar bogățiile ei ajung pe fundul mării.
‎Prada scufundată îi atrage ‎pe toți golanii mărilor
‎care prădează Marea Caraibilor ‎și coasta de est a Americilor.
‎Benjamin!
‎Mulți dintre acești pirați devin ‎legende vii.
‎Bărbați ca Benjamin Hornigold…
‎E timpul să-i tai pânzele lui Jennings.
‎…Henry Jennings…
‎Ce va ceda mai întâi? ‎Voința ta sau sărmanii mei pumni?
‎…„Black Sam” Bellamy.
‎Înălțați steagul negru!
‎Bun, băieți. Să vedem din ce sunt făcuți ‎acești marinari francezi.
‎Dar nu toți erau bărbați. Anne Bonny.
‎Nu!
‎- Stai! ‎- E timpul să ne dai drumul.
‎Și cel mai faimos pirat dintre toți, ‎Edward Thatch, cunoscut ca Barbă-Neagră.
‎Pentru că sunt nebun.
‎Nebun ca o vulpe.
‎În picioare!
‎Pirații din Caraibe bagă în sperieți
‎cele mai puternice imperii din lume.
‎Bogații jefuiesc săracii ‎sub imperiul legii.
‎Noi îi prădăm pe bogați ‎fiindcă avem curaj.
‎Acești Robin Hood ai mărilor ‎schimbă cursul istoriei.
‎Niciun marinar nu va fi pedepsit ‎fără acordul echipajului.
‎Cred în egalitate
‎și eliberează sclavi.
‎Nu mai sunteți sclavi!
‎De acum vă veți supune legii pirateriei.
‎Creează chiar o republică democratică.
‎Nassau! Noua republică a piraților!
‎Sunt adevărații strămoși ‎ai Americii moderne.
‎Pirații din Caraibe s-au născut ‎dintr-un conflict brutal.
‎În Europa e război de 12 ani.
‎Războiul Succesiunii Spaniole ‎s-ar putea numi Războiul Mondial Zero.
‎Începe când Spania se aliază cu Franța ‎pentru a crea marea superputere mondială.
‎Celelalte puteri europene,
‎englezii, olandezii și austriecii, ‎au considerat alianța o amenințare.
‎Războiul se răspândește rapid în Caraibe,
‎poarta către Lumea Nouă, ‎sursa incredibilei bogății a Spaniei.
‎Insulele Caraibe se aflau și ele ‎pe ruta către America de Sud,
‎unde spaniolii exploatau aur ‎și mai ales argint.
‎Tot acel argint trebuia transportat ‎în Europa prin Caraibe.
‎Multă vreme, Spania deține Caraibe.
‎Apoi intervin englezii.
‎Spania a descoperit Lumea Nouă ‎prin Cristofor Columb.
‎Prezența altor puteri europene,
‎cum ar fi Anglia în Jamaica, ‎Barbados, Bermuda, Bahamas,
‎era văzută ca un abuz. ‎Iar Spania îi voia plecați.
‎Dar englezii refuză să se retragă.
‎Războiul e șansa Spaniei de a-i alunga.
‎Jamaica e avanpostul britanic în regiune.
‎Dar Coroana nu are bani să finanțeze ‎Marina la o distanță atât de mare.
‎Așa că își dezlănțuie pirații.
‎- Pare încărcată, băieți! ‎- Da!
‎Desigur, ar fi fost prea vulgar ‎să-i numească pirați.
‎Primesc un nume pretențios, corsari.
‎Mercenari ai mărilor ‎sprijiniți din fonduri private.
‎Luptă apoi cu spaniolii, ‎cu autorizația Coroanei,
‎numită împuternicire.
‎În Războiul Succesiunii Spaniole, au fost ‎emise 1.622 de astfel de împuterniciri
‎de Curtea Regală a Amiralității Britanice.
‎Asta înseamnă că 1.622 de bucăți de hârtie
‎care permiteau unui căpitan de navă ‎să prade corăbii spaniole.
‎Coroana se alege astfel ‎cu o flotă de mercenari.
‎Iar corsarii câștigau bani frumoși ‎din prădarea spaniolilor.
‎Apoi, după 12 ani, războiul se încheie.
‎Costurile războiului au început ‎să afecteze toți participanții.
‎Britanicii au ieșit câștigători.
‎Câștigă, dar regele George I e falit…
‎și vrea pace cu orice preț.
‎Prădarea negustorilor spanioli ‎trebuia să ia sfârșit. Urgent.
‎Sfârșitul războiului a pus capăt ‎misiunilor corsarilor.
‎Fără dușmani, n-aveau ce să prade. ‎Mii de corsari au rămas fără slujbe.
‎Dar s-au trezit într-o mare ‎de alți marinari rămași fără ocupație.
‎Forța maritimă a fost diminuată.
‎A trecut de la 50.000 în 1712
‎la doar 14.000.
‎Șomajul era în floare.
‎Șomajul era în floare ‎într-o comunitate de oameni
‎care nu știau altceva ‎decât să navigheze, să lupte și să prade.
‎Le-am fost loiali timp de 12 ani.
‎Să fii dat la o parte ‎fără plată sau pensie e pură trădare.
‎De acord, prietene.
‎De acord.
‎- Dar nu e bine să te opui Coroanei. ‎- Iarăși asta.
‎Pacea nu va dura mult.
‎Cei ca Benjamin Hornigold ‎și-au construit cariera
‎în timpul Războiului Succesiunii Spaniole, ‎fiind corsar.
‎Nu știm prea multe despre trecutul său, ‎mai ales fiindcă a fost marinar negustor.
‎Era un simplu marinar.
‎Hornigold e abandonat de britanici, ‎spunându-i-se să-și facă un rost în lume.
‎Doisprezece ani.
‎Liniște, prietene.
‎Ține vorbele astea uneltitoare pentru tine ‎câtă vreme soldații sunt încă aici.
‎Nu e corect.
‎Hornigold știe ‎că nimeni nu e de încredere,
‎mai ales rivalul său, Henry Jennings.
‎Jennings provenea din Bermuda.
‎Pe lângă terenurile din Bermuda, ‎acesta avea o proprietate în Jamaica.
‎În timpul războiului, ‎Henry Jennings devine cunoscut
‎ca fiind cel mai crud dintre căpitani.
‎El se și consideră mai presus ‎decât escrocii ca Hornigold.
‎Ia te uită! Vine Henry Jennings, ‎căpitan pe mare, stăpân pe uscat.
‎Ticălos pe amândouă.
‎Ține-ți gunoaiele sub control.
‎Sau o voi face eu.
‎A crescut în apropierea plantațiilor.
‎A văzut cum sunt tratați sclavii ‎și cum să-i facă pe oameni să-l asculte
‎prin tortură și frică.
‎Ești teafăr, da?
‎Să bem ceva.
‎Hornigold e iritat că, în timp ce regele ‎îi interzice să-i atace pe spanioli,
‎vechiul inamic continuă să atace ‎navele britanice comerciale.
‎Paza de coastă spaniolă
‎era o forță legitimă de corsari ‎angajați de guvernul spaniol în Caraibe.
‎Teoretic, datoria lor era să protejeze ‎interesul comercial al Spaniei,
‎dar, practic, reprezentau o amenințare.
‎La finalul ostilităților, ‎aceste nave de apărare a coastei
‎au continuat să captureze nave englezești, ‎mai ales cele care părăseau Jamaica.
‎Problema noastră nu e complicată.
‎Spaniolii continuă să ne jefuiască ‎navele și să se îmbogățească.
‎Câtă vreme trăim sub nasul ‎Garnizoanei Regale din Port Royal…
‎avem mâinile legate.
‎Așadar…
‎să plecăm de sub nasul Marinei.
‎Să plecăm din Port Royal?
‎Începe să se prindă.
‎Undeva unde să fim liberi ‎să facem ceea ce știm:
‎să ne îmbogățim jefuind navele spaniole.
‎Iar locul acela…
‎e chiar aici…
‎în mijlocul insulelor Bahamas.
‎Bahamas era o alegere bună, mai ales ‎dacă voiai să ataci teritorii spaniole,
‎aflându-se la răscrucea rutelor maritime.
‎Alizeele nu permiteau ‎corăbiilor să ajungă în Spania
‎fără a trece printre aceste insule.
‎Nu doar marinarii au pierdut mult ‎din cauza spaniolilor.
‎Negustorii locali din Jamaica,
‎dar și negustorii din Anglia, ‎care făceau comerț cu Jamaica
‎voiau să se facă ceva ‎în ceea ce privește Paza de Coastă.
‎Și au apelat la guvernatorul din Jamaica, ‎Lordul Archibald Hamilton.
‎Regele știe ‎că e singurul care dorește pacea?
‎Vă asigur ‎că am discutat subiectul cu Majestatea Sa.
‎Dar nu s-a răzgândit.
‎Știe că spaniolii încă ne atacă vasele?
‎Pentru căpitanul Henry Jennings ‎e o ocazie prea bună de ratat.
‎Au dreptate, milord.
‎Așa-numita Pază de Coastă ‎e formată din pirați.
‎Transporturile noastre ‎erau mai sigure în timpul războiului!
‎Toți suntem proprietari de plantații.
‎Și avem posibilitatea să facem ceva.
‎Jennings are nevoie de două lucruri:
‎o flotă de proporții ‎și o împuternicire din partea Coroanei.
‎Ce ziceți de asta?
‎Nimeni n-a tăiat mai multe urechi ‎de spanioli ca tine, Henry.
‎Propun să conduci ‎o flotă de nave de război.
‎Un fel de…
‎forță de apărare, dacă dorești.
‎Ei bine…
‎ar fi o onoare, milord.
‎Jennings e omul ideal ‎pe care să-l angajeze Archibald Hamilton…
‎nu doar datorită experienței sale ‎printre corsari,
‎ci și pentru că era membru important ‎al societății jamaicane.
‎Jennings preia comanda unei flote ‎finanțate de negustorii insulei.
‎Dar, fără vreo împuternicire, ‎nu poate ataca nave spaniole.
‎Hornigold nu are nevoie ‎de o aprobare oficială,
‎sosind în Bahamas cu gașca de corsari ‎rămași fără ocupație.
‎Acest arhipelag ‎de sute de insule neexplorate
‎unite de recifuri neexplorate ‎și nemarcate,
‎și o mie de ascunzători ‎în care se putea furișa o corabie
‎și putea rămâne nedetectată.
‎Hornigold identifică baza perfectă:
‎orașul Nassau de pe insula New Providence.
‎Domnilor.
‎Bun venit în New Providence ‎și noua noastră casă,
‎Nassau.
‎Nassau nu era chiar un oraș, ‎ci o serie de colibe și cocioabe.
‎În timpul războiului, ‎spaniolii devastaseră Nassau.
‎Coroana întorsese spatele ‎acestui oraș sărac cu câțiva ani înainte.
‎Dar pentru marinarii înfometați, ‎era paradisul pe pământ…
‎o casă sigură în Caraibe.
‎E apă proaspătă aici, ‎iar pe Hog Island e multă carne.
‎În vremuri mai bune, ‎ar fi putut fi corsari cu simbrie.
‎E un calcul simplu.
‎Corsarii fără simbrie sunt pirați.
‎Dar vechii coloniști aflați în Nassau
‎nu acceptă cu ușurință ‎invazia piraților jamaicani needucați.
‎Thomas Walker era un oficial colonial. ‎De fapt, era singurul rămas.
‎Mă scuzați, domnule!
‎Ce treabă aveți în Nassau?
‎Să-l facem casa noastră.
‎Vi-i prezint pe noii dv. vecini.
‎Cu ce vă ocupați, domnule?
‎Suntem patrioți, domnule.
‎Ne facem datoria față de Coroană,
‎ocupându-ne de navele spaniole ‎așa cum o fac ei cu ale noastre.
‎Ești nebun?
‎Spaniolii nu au nicio scuză să atace, ‎iar voi nu veți face decât să-i provocați!
‎Se vor gândi de două ori ‎înainte să revină în Nassau.
‎Vom sta de pază.
‎O să ne omorâți pe toți!
‎Discuția asta nu se încheie aici!
‎Salutare!
‎În timp ce Hornigold ‎și pirații lui găseau Nassau,
‎la 1.900 km în nord,
‎o viitoare legendă a pirateriei, ‎tânărul Samuel Bellamy, găsește iubirea.
‎Ca mulți alți marinari englezi ‎după război,
‎a fost abandonat de Marină în America. ‎Acum e fără ocupație și falit.
‎Într-un fel sau altul, ‎ajunge în estul Massachusetts.
‎Și apoi legenda își urmează cursul.
‎A cunoscut-o pe eroina noastră,
‎minunata Mary Hallett.
‎Sam Bellamy s-a îndrăgostit pe loc, ‎dar era un marinar sărac.
‎Te rog…
‎- Mary… ‎- Nu, Sam Bellamy.
‎Iubirea mea.
‎Ai fost rănit.
‎Mary se îndrăgostește ‎de un bărbat aparținând altei lumi.
‎Uneori ți-e mai bine în închisoare ‎decât la bordul unei nave.
‎Brutalitatea, hărțuirea și asuprirea ‎multor căpitani erau bine-cunoscute.
‎E o cultură a violenței îngrozitoare.
‎Bărbații puteau fi bătuți ‎pentru cele mai neînsemnate imprudențe.
‎Sunt respingător?
‎Deloc.
‎Mă bucur să aud asta…
‎pentru că puține femei se mărită ‎cu cei pe care-i consideră respingători.
‎Iubirea interzisă ‎a lui Sam Bellamy pentru această femeie
‎va face din acest marinar cinstit
‎unul dintre cei mai eficienți pirați ‎din toate timpurile.
‎Dar nu încă.
‎Din noua lor casă, oamenii lui Hornigold ‎fac din negustorii spanioli pradă ușoară.
‎Hornigold, care opera din Bahamas,
‎a continuat să facă negoț, ‎obținând nave tot mai puternice.
‎O să-mi mulțumiți, domnilor. ‎O să vă îmbogățiți.
‎E bine pentru o zi de muncă, nu?
‎Ce să facă spaniolii cu atâția bani?
‎Pirații fac o avere,
‎dar vechii coloniști din Nassau ‎intră în panică.
‎Thomas Walker era foarte îngrijorat ‎că acțiunile piraților,
‎prădarea corăbiilor spaniole,
‎va duce la o ripostă militară ‎din partea Spaniei.
‎A început să ceară ajutor în scris
‎din partea autorităților de la Londra.
‎Reclamațiile lui Walker ‎sunt preluate și de presă.
‎În curând, Hornigold se regăsea
‎în paginile singurului ziar ‎din America de Nord.
‎Un ziar numit ‎The Boston News-Letter.
‎Walker vrea să atragă atenția Coroanei ‎asupra pirateriei lui Hornigold.
‎Dar efectul e contrar.
‎Poveștile despre bărbați îmbogățiți ‎din comori scufundate
‎sunt o invitație deschisă ‎pentru orice potențial pirat.
‎Inspirat de succesul lui Hornigold,
‎Paulsgrave Williams, următorul jucător, ‎e un afacerist în căutarea unui căpitan.
‎Pare c-ai nevoie de un pahar.
‎Mie-mi spui?
‎Paulsgrave Williams era fiul ‎procurorului general din Rhode Island.
‎Mama lui provenea ‎din Casa de Plantagenet a Angliei.
‎Bellamy era un marinar ‎și probabil un luptător de profesie.
‎Williams căuta pe cineva ‎care să se descurce pe mare.
‎- Și eu am probleme. ‎- Mă gândeam să ni le împărtășim.
‎În schimbul unui pahar, ‎vorbesc cu oricine.
‎Sam Bellamy, fost marinar, îndrăgostit ‎de cea mai frumoasă fată din Cape Cod.
‎Paulsgrave Williams.
‎Niciuna nu îmi pare a fi o problemă.
‎Fata are un tată…
‎care nu-și dă fata unui vagabond ‎fără viitor ca mine.
‎S-ar putea…
‎să am o soluție.
‎În data de 5 aprilie, Benjamin Hornigold ‎a capturat o navă spaniolă,
‎care transporta mătase, rom, zahăr
‎și bani…
‎52.700 de dolari spanioli.
‎A luat totul!
‎Sunt om de afaceri, argintar.
‎Știu să deosebesc aurul și argintul ‎de orice aliaj.
‎Când văd un asemenea câștig ‎după o zi de muncă…
‎recunosc o industrie ce merită explorată.
‎Uite care e problema.
‎Sunt un insular care nu știe să navigheze.
‎Cine ar fi spus că există așa ceva?
‎Am bani să finanțez o expediție ‎care să intercepteze nave comerciale.
‎Englezești, spaniole, ‎ce ne pasă nouă, scoțienilor?
‎Dar am nevoie de un căpitan bun.
‎Dacă ești pe jumătate atât de bun ‎pe cât se spune…
‎se pare că avem o singură soluție ‎la două probleme.
‎Nu sunt doar un marinar bun.
‎Sunt un marinar grozav.
‎Dar…
‎dacă tatăl lui Mary n-o dă unui vagabond, ‎Mary n-ar lua un infractor.
‎Mersi pentru băutură și ofertă.
‎Dar mă tem că rămân cu problema mea…
‎iar tu, cu a ta.
‎Așadar, cel mai profitabil parteneriat ‎din istoria pirateriei pare să fi eșuat.
‎Până când un singur eveniment ‎întoarce pe dos Caraibile.
‎23 iulie 1715.
‎Cea mai valoroasă flotilă din istorie ‎pleacă din Havana cu destinația Spania.
‎Așa-numita „Flotă a comorilor” ‎e încărcată cu aur și argint
‎extrase în coloniile spaniole ‎din America de Sud.
‎Spania s-a bazat pe această flotă ‎pentru valută, comori și bunuri.
‎Era cel mai evident mod
‎prin care Spania îți finanța aventurile ‎în jurul lumii,
‎dar și funcționarea țării-mamă.
‎Războiul și vremea împiedicaseră ‎ridicarea ancorei timp de un deceniu,
‎dar acum Spania are nevoie de bani.
‎Spania e aproape falită la finalul ‎Războiului Succesiunii și e disperată.
‎Tezaurul de pe cele 11 nave ‎valora în jur de 11 milioane de pesos,
‎ceea ce ar însemna ‎sute de milioane de dolari americani.
‎E cel mai valoros transport ‎care traversa Atlanticul.
‎Dar spaniolii știu ‎că vremea e un mare factor de risc.
‎E sezonul uraganelor.
‎În timp ce flota se îndrepta ‎spre coasta Floridei,
‎s-a întâmplat ce era mai rău.
‎Flota cu comori se îndreaptă ‎direct spre ochiul unei furtuni.
‎Imaginați-vă teama din sufletele ‎spaniolilor la vederea cerului întunecat.
‎Se confruntă cu valuri de 12-15 metri.
‎Acestea îi lovesc cu putere.
‎Vântul e și mai periculos decât valurile.
‎Navele erau împinse spre uscat.
‎Dacă nu cobori velele la timp, ‎catargul se va rupe.
‎Vasele încep să se dezintegreze.
‎Se îneacă o mie de oameni.
‎Unsprezece corăbii spaniole sunt distruse, ‎iar aurul și argintul sunt împrăștiate
‎în largul plajei Vero din Florida.
‎Pe aceste corăbii se află mai mulți bani ‎decât puteai câștiga în zece vieți.
‎Vestea naufragiului se răspândește ‎mai repede decât ciuma.
‎E ca și cum ai descoperi… ‎petrol, dar la alt nivel.
‎Și cine e cel mai potrivit ‎în această situație?
‎Benjamin Hornigold.
‎E unul dintre primii englezi care ajunge ‎la comoara spaniolă. Un noroc chior.
‎Vestea succesului lui Hornigold
‎ajunge rapid în Port Royal, Jamaica.
‎Guvernatorul Hamilton, la auzul veștii ‎naufragiului flotei spaniole
‎pe coasta Floridei, intră în acțiune.
‎Devine ridicol.
‎Lord Hamilton!
‎M-ați căutat?
‎Comoara spaniolă.
‎Ai o flotă bine înarmată în port.
‎Investitorii trebuie să stea pasivi ‎cât pirații se îmbogățesc?
‎Tentația e atât de mare, ‎încât cere malversațiuni oficiale.
‎Să înțeleg. Știi exact ce îmi ceri.
‎Spaniolii au declarat comoara protejată.
‎Orice acțiune de recuperare ‎va fi considerată afront.
‎Să zicem atunci că misiunea nu e…
‎de a recupera navele spaniole, ci de a…
‎a captura pirații atrași de comoară.
‎„Flota de apărare” a lui Jennings ‎are un singur scop:
‎de a jefui pirații ‎care i-au prădat pe spanioli.
‎Iar dacă o parte din comoara furată
‎cade în mâinile noastre?
‎Ei bine…
‎Ăsta n-ar fi un afront ‎la adresa spaniolilor.
‎Se ajunge la o înțelegere.
‎Jennings obține împuternicirea ‎și libertatea de a acționa.
‎E o decizie ‎pe care Hamilton va ajunge să o regrete.
‎Jennings pleacă la vânătoare de comori,
‎dar trec câteva săptămâni ‎fără să dea de corăbiile naufragiate.
‎Devine frustrat.
‎La un moment, îi iese în cale ‎o navă spaniolă de corespondență.
‎E unul dintre misterele vieții.
‎Navigatorul lui Hornigold îl poate ‎duce direct la epavele spaniole…
‎în timp ce al meu rătăcește ‎de-a lungul coastei
‎ca un liliac orb!
‎Din fericire…
‎te am pe tine…
‎propriul meu căpitan spaniol, ‎și mă vei duce la comoară.
‎Voi considera ‎că reticența ta e o ceva trecător.
‎Îmi vei spune.
‎Întrebarea e…
‎ce va ceda mai întâi?
‎Voința ta?
‎Sau sărmanii mei pumni?
‎În echipajul de bază al lui Jennings…
‎Cu permisiunea dv., domnule.
‎…se află un golan depravat ‎care nu face cinste piraților.
‎Tu cine dracu’ ești?
‎Charles Vane, dle.
‎La dispoziția ta.
‎Prea bine.
‎Charles Vane provine din Wapping, Londra.
‎Londra oferea o viață ‎extrem de dură la acea vreme.
‎Se știu puține despre viața lui Vane ‎pe străzile rău-famate ale Londrei.
‎Pe măsură ce agonia păcătosului ‎îți ajunge la urechi…
‎Atenție…
‎Imaginați-vă cum e să crești, ‎ca băiat, în acel mediu ostil.
‎Moarte, violență…
‎Execuția publică era o distracție.
‎Nu e de mirare ‎că un copil abrutizat de societate
‎devine un monstru sălbatic.
‎În cazul lui Vane, ‎cel mai urât coșmar al oricui.
‎Nu!
‎- Nu? ‎- Nu.
‎- Da! ‎- Nu.
‎Nu!
‎E o tabără…
‎Vorbește cineva păsăreasca?
‎Ajunge!
‎Nu.
‎Ei au aurul!
‎Martorul vă aparține, căpitane.
‎Charles Vane.
‎Datorită puterii de convingere a lui Vane,
‎Jennings află ceva mai valoros ‎decât unde se află epavele.
‎A aflat că o parte din comoară ‎fusese recuperată
‎și depozitată într-o tabără pe uscat.
‎În timp ce Jennings pornește ‎în căutarea comorii spaniole,
‎tânărului Sam Bellamy pare să-i fi surâs ‎norocul cu Mary Hallett.
‎Părinții fetei nu susțineau ‎uniunea dintre ei.
‎Erau fermieri bogați și nu considerau ‎că el e în stare să-i ofere lui Mary
‎viața cu care ea era obișnuită.
‎Părinții nu aveau să-i permită ‎să se mărite cu acest bărbat oribil.
‎Ea însă gândea altceva.
‎Era o societate religioasă foarte strictă.
‎Nu era o societate ‎care să tolereze în vreun fel
‎sexul premarital.
‎Mary?
‎- Boarfă! ‎- Nu te atinge de ea!
‎Dacă-i atingi un fir de păr, ‎mă întorc și te aranjez!
‎- Nu ești vrednic de fiica mea! ‎- Nu mai țipa!
‎Mary!
‎Mă voi întoarce.
‎Jur că mă întorc cu suficienți bani ‎ca să fie mulțumit tatăl tău!
‎Și tu!
‎Să nu pui mâna pe ea!
‎Pleacă de pe proprietatea mea! Acum!
‎Astfel, comoara spaniolă devine ‎singura speranță a lui Bellamy.
‎Iar Paulsgrave Williams ‎are ce trebuie s-o obțină.
‎Cu fiecare zi,
‎acest Hornigold ‎mă impresionează tot mai mult.
‎Să iei o avere din nisipurile Floridei ‎și de sub nasul spaniolilor?
‎Doamne!
‎Îmi frânge inima, dar ce tupeu!
‎Da!
‎Accept băutura pe care mi-o datorezi.
‎Ai decis că te prinde ‎viața de burlac, Sam?
‎Mary nu va lua un infractor.
‎Dar nu cred ‎că există legi împotriva recuperării.
‎Bellamy vrea banii, ‎ca să se întoarcă la iubita lui
‎și să-i convingă părinții ‎că e o partidă bună.
‎Adu-i căpitanului Bellamy o băutură.
‎Căpitane!
‎Căpitane Jennings!
‎Iată-i!
‎Aurul spaniol e păzit ‎de o echipă de spanioli ageamii.
‎Nu vor face față unui grup ‎de corsari britanici experimentați.
‎La adăpostul întunericului, ‎debarcă trei detașamente de soldați.
‎Categoric, Jennings urmărea profitul.
‎În fața lui se afla o comoară uriașă.
‎Nu i se părea deloc imoral
‎să recupereze comoara de la spanioli.
‎Știu prea bine că se joacă cu focul.
‎Coasta Floridei e teritoriu spaniol.
‎Căpitane!
‎În picioare!
‎Repede!
‎Asta înseamnă război?
‎Amiralul Salmon a încercat să negocieze,
‎oferindu-le 25.000 de pesos ‎să plece în pace. N-au acceptat.
‎Vrem totul!
‎Comprende?
‎Poți…
‎Până la ultimul bănuț!
‎Iar dacă nu…
‎Nu-mi aud gândurile.
‎Vane, ai putea…
‎Oameni, luați totul!
‎Nu lăsați nimic.
‎Gracias!
‎Da.
‎E război.
‎Jennings și ai săi au plecat ‎cu o comoară de aproape 80.000 de lire.
‎Între Spania și Marea Britanie era pace.
‎Așa că risca să redeschidă conflictul.
‎În drum spre Jamaica, Jennings decide ‎să facă un ocol prin Nassau…
‎și să-i dea peste nas lui Hornigold.
‎E o dovadă de lipsă de respect.
‎„Cine ești tu, Hornigold,
‎cu grupul tău de golani ‎din această colonie de rahat?”
‎Dar banda lui Hornigold, ‎Flying Gang, crește cu fiecare zi,
‎iar ultimul recrutat e neprețuit.
‎- Dle Hornigold, domnule. ‎- Cine îl caută?
‎Încă un fan, căpitane?
‎Scuze. Sunt Edward Thatch.
‎Ești o legendă, domnule.
‎- Ați citit cumva ‎The Boston News-Letter? ‎- ‎Cu ce te pot ajuta?
‎Sunt din Jamaica. ‎Familia mea deține pământ acolo.
‎Thatch și-a oferit moștenirea ‎unor membri ai familiei
‎și a ales să fie marinar ‎pe navele jamaicane de comerț.
‎Asta sugerează că era educat ‎și nu total lipsit de bani.
‎Îmi doream să mă alături echipajului dv. ‎pentru a învăța. Îmi plătesc șederea.
‎Ucenic de pirat?
‎Acum le-am auzit pe toate.
‎- Te descurci cu muscheta? ‎- Da.
‎- Poți ridica un butoi? ‎- Da.
‎Poți să bei fără să vomiți tot?
‎Poți să strici banii pe femei?
‎Poți să prinzi un șobolan? ‎Să dormi printre păduchi?
‎Căpitane!
‎Probleme. Jennings e în oraș. ‎Vine de la epave și e plin de bani.
‎Veniți amândoi, nu?
‎Da.
‎Timonier-șef, pune-i la muncă pe cei doi!
‎Hornigold nu-i întâmpină pe Jennings ‎și ai săi,
‎care tulbură liniștea refugiului său.
‎Nu, e a mea!
‎- Bătăioasă! ‎- Dă-mi drumul!
‎- Încetează! ‎- Vrei să te joci? Fă-o ca restul!
‎Dă-te dracului, Hornigold, ‎cărăuș de praf de pușcă ce ești!
‎Nu ești în Port Royal. ‎Femeile de aici trebuie tratate…
‎Nu cred că l-ai cunoscut pe dl Vane. ‎E cam nebun.
‎Nu. Nebun cu acte în regulă.
‎Eu nu l-aș supăra și mai tare.
‎Hornigold are propriul său executant,
‎pe Edward Thatch.
‎Dă-i drumul!
‎Conflictul se încheie cu remiză…
‎între doi conducători de pirați ‎foarte diferiți…
‎pe care-i unesc lăcomia și oportunismul.
‎Dle Hornigold!
‎Hornigold, domnule!
‎Ce e?
‎E Jennings.
‎În noaptea aceea, ‎Jennings pleacă spre Jamaica…
‎pe nava lui Hornigold.
‎Futu-i!
‎Subtitrarea: Mircea Pricăjan