Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ХЛОПЧИК, КРІТ, ЛИСИЦЯ Й КІНЬ
Привіт.
Що ти тут робиш?
Я загубився.
Це ж треба. Що ж, це погано.
То як ти сюди потрапив?
О, привіт.
Кому ти це кажеш?
Торту.
Якому торту?
Отому. На вигляд смачнючий.
Неймовірно. Який він пишний.
Я не бачу торта.
Він…
Це дерево.
Це гарне дерево. І воно справді було трохи схоже на торт.
Отже… Так. Торта нема. І ти загубився.
Так.
Одна стара кротиха якось сказала:
«Якщо загубився – йди вздовж річки, і вона приведе тебе додому».
Але я не бачу річки.
Може, побачиш із цієї гілки.
І якщо побачиш звідти торт…
Вибач, будь ласка.
Це я маю просити вибачення.
Усе гаразд?
Я сам винен.
Мені дуже жаль.
Власне, я тобі вдячний. Мені було трохи спекотно.
Що ти бачиш?
Нічого.
Яким ти хочеш бути, коли виростеш?
Добрим.
Ніщо не зрівняється з добротою.
Вона незримо присутня в усьому на світі.
Так багато краси, яку треба берегти.
Так. Дуже багато.
Усе добре?
Вибач. Так. Цілком.
Я лише подумав, що пора шукати річку.
Оце так пагорб.
Так краще?
Я не хочу завдавати клопоту.
-Нічого. -Дякую.
Що це там?
Це дика природа.
Не бійся її.
Дивися. Я бачу річку.
Зачекай. Що?
«Не бійся її» це не «кидайся до неї стрімголов».
Ну серйозно. Хіба так можна?
У тебе є улюблена приказка?
Так.
Яка?
Якщо з першого разу не впорався – з'їж торта.
Зрозуміло. Допомагає?
Щоразу.
Стара кротиха казала, в який бік іти?
Я її не питав.
Хіба не дивно: ми можемо бачити лише нашу зовнішність,
та майже все відбувається всередині?
Що там?
Уже смеркає.
Може…
Слушна думка.
Вирушимо вже завтра.
Що це?
Уяви, якими б ми були, якби менше боялися.
Більшість знайомих старих кротів шкодують, що багато боялися
й не йшли за мріями.
Про що ти мрієш?
Про дім.
А який він?
Не знаю. Я… не впевнений.
Але мені потрібен дім.
Ого. Схоже, він голодний.
Схоже.
Усе добре. Лис пішов.
Що це?
Не знаю.
Думаєш, хтось у біді?
Можливо.
Підемо перевіримо?
Давай. Я сидітиму тут, грітиму тебе.
Добре. Дякую.
Це лис.
Він у пастці.
Який жах.
Будь обережний.
Я не боюся. Не боюся.
Якби я не піймався в це сильце,
я б тебе вбив.
Якщо ти не виберешся з сильця –
помреш.
Ти молодець.
Одна з наших найбільших свобод – те, як ми на щось реагуємо.
Чудовий ранок.
Вируша…
Ой. Ти котишся.
Ти наче снігова куля. Ні, кротова куля.
Кротова куля. Зупинися.
Це ж треба.
О, ні. Річка. Обережно!
Хапайся за руку.
О, ні. Лис.
Ні, ні!
Ні.
Дякую.
О, лис повернувся. Гадаєш, він піде з нами?
Сподіваюся.
Може, він теж загубився.
Думаю, кожен іноді почувається так, наче загубився. Я – точно.
Я знаю, що таке дім.
-Справді? -Так.
У ньому є стіни, дах, дзвінок над дверями і в кожному вікні – торт.
Це ж кондитерська.
А вона ж хіба не дім?
У кондитерській не можна жити.
А чому ні?
Я думаю, що дім – місце, сповнене тепла,
доброти й світла.
Привіт.
Ти давно тут?
Здається, так.
Ти загубився?
Ні.
Ми загубилися. Але в нас є план.
Сніг на деревах дуже схожий на глазур.
Ти одержимий.
Коли нічого не робиш з друзями, насправді ти завжди щось робиш, так?
Так.
Ти тільки подивися.
Я такий маленький.
Так. Але ти дуже важливий.
То що робитимемо?
Ми шукаємо торт.
Он воно як?
Насправді – ні. Ми йдемо вздовж річки, щоб знайти дім.
А він далеко?
Ми не знаємо.
Тоді вирушаймо.
Ти швидко бігаєш?
Я, мабуть, не природжений спортсмен,
але якось виграв змагання з копання.
Я не в тебе питав.
А, зрозумів. Ну, я… Оце так!
Ти впав.
Але я допоможу.
Вибач.
Це випадковість.
Це я винний. Я відпустив.
От халепа. Вибачте.
Ні. Ти не дарма ллєш сльози.
Вони – твоя сила, а не слабкість.
Здається, ти віриш у мене більше ніж я сам.
Ти ще повіриш.
Життя складне…
але тебе люблять.
Дивіться. Вогні.
Схоже на дім.
Справді схоже. Так?
Лис майже не говорить.
Ні. Так чудово, що він з нами.
Чесно кажучи…
мені часто здається,
що я нічого цікавого не скажу.
Чесність – це завжди цікаво.
А які твої найсміливіші слова?
«Допоможіть».
Просити про допомогу не значить здатися.
Це значить, що ти відмовляєшся здаватися.
Іноді мені хочеться сказати: «Я вас усіх люблю».
Але мені це важко.
Невже?
Так. Натомість я кажу: «Радий, що ми всі тут».
Ясно.
Я радий, що ми всі тут.
Ми теж раді, що ми тут.
Що будемо робити? Схоже, буде непереливки.
Ой. Мені це не подобається.
Коли не можеш дати ради великим проблемам,
зосередься на улюблених речах поряд.
Хороша порада.
Буря мине.
О, ні. А де ж вогні? Я більше їх не бачу.
Боюсь, нам ще дуже довго йти.
Розумію. Але подивись, який шлях ми вже здолали.
Просто мені здається, що нічого не вийде.
Я ніколи не знайду дім.
Знаєш,
іноді розум дурить тебе.
Каже тобі, що ти невдаха, що все безнадійно.
Але я от що зрозумів:
тебе люблять, ти важливий,
і ти несеш у цей світ те, чого не може принести ніхто інший.
Тож тримайся.
З тобою все гаразд?
Я дечого тобі не сказав.
Чого?
Я можу літати.
Ти можеш літати?
Так. Але я перестав, бо інші коні заздрили.
Ми тебе любимо. Байдуже, вмієш ти літати чи ні.
Лети з нами.
Краще я залишуся тут. Дякую.
Будь ласка.
Дивися. Он він.
Ти його знайшов.
Схоже на дім. Правда ж?
Ну, от ми й прибули.
Так.
Дякую.
Прощавай.
Завжди пам'ятай…
ти – цінний.
Такий, який ти є.
Я радий, що ми всі тут.
Я теж дуже радий, що ви тут.
Прощавайте.
Я буду дуже скучати.
Ні.
Дім – це не завжди місце. Так?
Що ж. Тут тепло.
І тут відчуваєш добро.
А як світять зорі!
Ви все про мене знаєте?
Так.
І все одно любите мене?
Навіть більше ніж раніше.
Тому ми тут, чи не так?
Заради торта?
Щоб любити.
І бути любимими.
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ «ХЛОПЧИК, КРІТ, ЛИС І КІНЬ»
ЧАРЛІ МАККІЗІ
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко