Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tere.
Mida sa siin teed?
Ära eksinud olen.
Issake. Noh, see pole hea.
Kuidas sa siia sattusid?
No terekest!
Keda sa tervitad? - Torti.
Mis torti?
Seda seal. Isuäratav näeb välja.
Vapustav. See on hunnitu.
Mina torti ei näe.
See on…
Puu hoopis.
See on väga kena puu ning meenutas tõesti veidi torti.
Niisiis… Nojah, torti pole. Ja sa oled ära eksinud.
Jah.
Üks vana mutt ütles mulle:
„Kui eksid ära, järgne jõele. See juhatab sind koju.“
Aga ma ei näe jõge.
Äkki oksa pealt näeksid?
Ning kui sa juhtud ka torti nägema…
Palun vabandust!
Hoopis mina palun vabandust. - Kas kõik on korras?
Minu süü oli.
Mul on tõesti kahju. - Ei, aitäh sulle. Mul oligi soojavõitu.
Mida sa näed?
Ei midagi eriti.
Kes sa suurena olla tahad?
Südamlik.
Südamlikkus on parim.
See istub vaikselt kõige taga.
Nii palju ilu, mille eest peame hoolitsema.
Jah. Seda on nii palju.
Jäid terveks?
Olen täiesti kombes.
Arvasin lihtsalt, et hakkame seda jõge otsima.
Oh sa sidruniglasuur! On alles mägi.
On nii parem?
Ma ei taha liialt tüli tekitada.
Pole viga. - No tänan.
Mis see seal on?
Metsik loodus.
Ära karda.
Vaata! Ma näen jõge.
Oot, mida? Ma ütlesin „ära karda“, mitte „torma sinna“.
No tõesti… Heldene aeg.
Kas sul lemmikütlust on?
Jah.
Mis see on?
„Kui esimesel katsel ei õnnestu, söö veidi torti.“
Selge. Kas see aitab?
Iga kord.
Kas vana mutt ütles, mis suunas minna?
Ma ei küsinud.
Kummaline ju, et näeme vaid oma välist külge,
aga peaaegu kõik toimub ju sees?
Kas seal on miski?
Pimedaks kisub.
Lähme õige…
Hea mõte. - Homme asume päriselt teele.
Mis see oli?
Mõtle, millised me oleksime, kui vähem kardaksime.
Enamik vanu mutte soovivad, et oleksid kuulanud vähem oma hirme
ja rohkem oma unistusi.
Millest sa unistad?
Kodust.
Milline see on?
Ei tea. Ma… pole kindel.
Aga ma tean, et vajan kodu.
Isver. Ta paistab näljane.
Tõepoolest.
Pole viga. Rebane lahkus.
Mis see oli?
Pole kindel.
Kas keegi sai viga?
Võib-olla.
Lähme vaatame?
Hea mõte. Ma jään su põue, et sind soojendada.
Olgu. Aitäh.
See rebane.
Ta on lõksus.
Issake.
Palun vaata ette!
Ma ei karda.
Kui ma poleks selles püünises,
tapaksin su.
Püünisesse jäädes
sureksid ära.
Sa olid nii tubli.
Üks meie suurimaid vabadusi on see, kuidas asjadele reageerime.
Kena hommik.
Kas hakkame…
Oih. Sa veered.
Sa näed välja nagu lumepall. Ei, mutipall.
Lumemutt. Jää seisma!
Issake.
Isver, ei. Jõgi. Ettevaatust!
Võta käest kinni! Oi ei, rebane.
Ei!
Ei…
Aitäh sulle.
Rebane naasis. Kas ta tuleb meiega?
Loodetavasti.
Äkki eksis ka ära?
No igaüks tunneb vist vahel end eksinuna. Minuga on küll nii.
Ma tean, milline kodu on.
Tõesti? - Jah.
Sel on seinad, katus, kell ukse kohal ja tordid iga akna taga.
See on vist tordipood.
See pole teatud kodu? - Tordipoes elada ei saa.
Miks mitte?
Minu arust on kodu kuskil, kus on soe
ja südamlik ning tulevalge.
Tere.
Oled siin kaua olnud?
Tundub küll nii.
Ära eksisid?
Ei.
Me oleme ära eksinud, aga meil on plaan.
Lumi puude otsas näeb tõesti välja nagu glasuur.
Sul on sundmõte.
Sõprade seltsis ei tee kunagi päriselt „mitte midagi“, ega ju?
Ei.
Vaata aga!
Ma olen nii väike.
Jah, aga sul on suur mõju.
Mida me siis teeme?
Noh, me otsime torti.
Või nii?
Ei, mitte päriselt. Me järgneme jõele, et kodu leida.
Kaugel see on?
Me ei tea.
Noh, hakkame siis minema.
Kui kiire sa oled?
Noh, end sportlikuks ma ei nimetaks,
aga võitsin kord kaevamisvõistluse.
Ma ei küsinud sinult.
Selge. Noh, ma… Isver.
Sa kukkusid.
Aga ma aitan.
Vabandust.
See oli õnnetus.
Mina olen süüdi. Ma lasin lahti.
Isver. Vabandust.
Ei. Pisarad langevad asja pärast.
Ning need on su tugevus, mitte nõrkus.
Sa vist usud minusse rohkem kui ma ise.
Jõuad järele.
Elu on raske…
aga sa oled armas.
Vaadake! Tulevalgus.
See on kodu moodi.
On tõesti või mis?
Rebane ei räägi üldse.
Ei. Ja nii tore, et ta meiega on.
Ausalt öeldes…
tundub mulle tihti,
et mul pole midagi huvitavat öelda.
Aus jutt on alati huvitav.
Mis on vapraim asi, mida sa öelnud oled?
„Appi!“
Abi paludes ei anna sa alla,
vaid keeldud alla andmast.
Vahel tahan öelda: „Ma armastan teid kõiki“,
aga see on mu jaoks raske.
Tõesti?
Jah, seega ütlen midagi sellist nagu: „Rõõm on teiega olla.“
Selge. - Rõõm on teiega olla.
Rõõm on ka sinuga olla.
Mida teha? See heli ei tähenda head.
Mulle see ei meeldi.
Kui suured asjad pole kontrolli all,
keskendu armsatele asjadele, mis su nina all on.
See on hea.
Küll see torm möödub.
Oi ei! Kus tulevalgus on? Ma ei näe seda enam.
Tundub, et väga pikk maa on veel ees.
Ma tean. Aga vaata, kui kaugele oleme jõudnud.
Ma vist lihtsalt ei suuda seda teha.
Ma ei leia iial kodu.
Tead,
vahel võib su mõistus sind petta.
See võib öelda, et sa oled kasutu, et kõik on lootusetu.
Aga mina avastasin järgmist.
Sa oled armas ja tähtis
ning sa annad maailmale asju, mida teised ei suuda.
Pea vastu.
Kas oled kombes?
Ma pole teile midagi öelnud.
Mida?
Ma suudan lennata.
Sa suudad lennata?
Jah. Aga ma loobusin lendamast, sest teised hobused kadestasid seda.
Noh, me armastame sind hoolimata sellest, kas suudad lennata või mitte.
Tule meiega.
Ma vist jään siia. Tänan.
Palun tule.
Vaadake! Seal see ongi.
Üles leidsid!
See näeb kodu moodi välja, eks?
Noh… siin me siis oleme.
Jah.
Aitäh sulle.
Hüvasti.
Ära eal unusta…
et sinust piisab
nii, nagu sa oled.
Rõõm on teiega olla.
Rõõm on ka sinuga olla.
Hüvasti.
Hakkan teid igatsema.
Ei.
Kodu pole alati kindel koht või mis?
Noh, nii on soe.
Ja väga südamlik.
Ning vaadake tähti.
Te siis teate mu kohta kõike?
Jah.
Ja ikka armastate mind?
Seda enam armastame sind.
Selleks me siin olemegi, eks?
Et torti süüa?
Et armastada.
Ja olla armsad.
CHARLIE MACKESY RAAMATU „POISS, MUTT, REBANE JA HOBUNE“ PÕHJAL
Tõlkinud Silver Pärnpuu